63 



Grön Inliradoi* från lojo (spec. vigt = 2,699). Tvillings- 

 streclviiinuen på M löga tydlig, giieiuie i den spetsiga vinkeln, 

 JO — 2" från F:M; opt. axellinien i den spets, vinkeln 15" 

 trån nämnda kant. — Den färgskiftning, som denna och fö- 

 regående plagioklas visa, är väl t. e. d. likasom den hos 

 labradorn från Labrador att tillskrifva de deri insprängda 

 mikroliterna, hvarvid den betydligt mindre storleken af de i 

 de finska labradorarlerna förekommande betingar den större 

 regelbnndenheten af de färgade figurer, som synas på spjelk- 

 nings- och slipningsytorna, och hvilka tydligen stå i öfver- 

 ensstämmelse med kristallformen. Men derjemte finner man 

 i labradorn från Ojamo oregelbundet krökta kanaler med en 

 dels blå dels gulaktig substans, hvilka icke lika tydligt kunna 

 skönjas hos den amerikanska labradorn, och hvilka mig ve- 

 terligen icke blifvit anförda af de författare, som beskrifvit 

 labradorns färgfenomen, men som väl ock måste tagas i be- 

 traktande vid dess förklaring. 



Grön anorthit (lepolit) från Lojo (spec. vigt = 2,7 — 2,8 

 Nordenskiöld, Beskr. öfver finska mineralier 1863 p. 97). 

 Tvillingslinien på M ganska tydlig, inskjutande i den spet- 

 siga vinkeln mellan förutnämnda kanter och lutande 14" — 15" 

 mot P:M; opt, axellinien riktad åt samma håll med en vin- 

 kel af 35" — 40" mot sistnämnda kant. 



Dessa fältsjjatsarter bilda sålunda i afseende på de ifrå- 

 gavarande liuiernas lägen på genomgångsytan M en serie af 

 öfvergångar motsvarande den i afs. på spec. vigten, i det att 

 nämligen tvillingslinien varierar från 20" på ena sidan till 

 15" på andra sidan om P:M samt opt. linien från 20" på 

 ena ända till 40" på den andra sidan. Om också sålunda 

 de nämnda linierua icke fullkomligt öfverensstämma i afs. 

 på gradtalet, så häntyder dock den allmänna öfverensstäm- 

 melsen i afs. på det relativa läget på ömse sidor om nor- 

 malläget P : M på en analogi med afseende på grundorsaken 

 till dessa variationer. 



Orsaken till tvillingsliniens afvikelse från normalläget 

 P:M antogs först af v. Rath (Min. Mittheilungen, Forts. VIII, 

 Pogg. Ann. Bd. 138) ligga uti en öfvervexning af de framom 



