74 



zitfels) från Tyrvis, vid Leinola i Messuby och från Kan- 

 gasala. 



Hypersthen, svart från Sandhamn vid Helsingfors R = 

 i Mg, \ Fe) *). 



2) med hornbleudeprisma (dubbel molekyl): 

 Hypersthen-anthophylUt, mörkbrun t, e. d. färgskif- 

 tande på Degerö vid Helsingfors (R == | Mg, | Fe, g Al) äfven- 

 som i olivindiorit från Kuru. 



IL louokliuiska amphiboliter: 



1) till augittypen hörande: 



a) med prismatisk utbildning: 



Malakolit, t. e. d. pinakoidalt afsöndrad, grönaktigt 

 hvit i kalksten från Pisakoski i Nilsiä, Nordsundvik i Ki- 

 mito samt Wambula (R = ^ Ca, \ Mg), grön från Hermala i 

 Lojo, Tammare och Orijärvi (R = i Ca, 5 Mg), Lupikko (R = 

 I Mg, I Ca), Tavastby (R = | Mg, | Ca, | Fe), Stansvik (R = 

 I Ca, I Fe, 1 Mg), Pitkäranta (R = | Ca, | Fe, 1 Mg). 



Diopsid^ grågröna kristaller i kalksten från Pargas (Si- 

 monby, Pjukala etc.) tillsammans med pargasit. 



Augit^ kristalliserad i kalksten från Pargas, grön (Stor- 

 gård), svart (Ersby), (R = | Ca, { Mg, | Fe), grön förvittrad 

 med fältspat från Helsingfors (R = | Ca, § Mg, | Fe), tvillings- 

 kristaller från Juokaisenmaa i Öfver-Torneå; kristallinisk i 

 olivindiabas från Satakunda (R =: | Ca, | Mg, | Fe) etc. 



b) med pinakoidal utbildning : 



Diallag, grön i gabbro från T3'rvis, Wambula, Heinola; 

 med albit från Lappmarken (med t. e. d. metallartad glans 

 på den orthopinakoidala afsöndringsytan); tillsammans med 

 hornblende från Ojamo i Lojo. — Det är sannolikt denna 



*) De inom parenthes satta basiska beståndsdelarna äro bestäm- 

 da på grund af förut publicerade analyser (Se Nordenskiöld, Beskr. 

 af finska mineralier 1863, F. J. Wiik Bidrag till Helsinglbrstraktens 

 mineralogi, I8ti5, samt ÖlV. af Finska Vet.Soc. Förii, 1868— G9 och 

 1874—75). 



