75 



sistnämnda varietet. som i Nordenskiöld's Beskriln. öfver fin- 

 ska mineralier anges såsom liypersthen. De färgringar, som 

 visa sig vid betraktning af de ytterst tunna giimmerartade 

 afsöndringslamellerna i polariseradt ljus. utvisa dock tydligt 

 dess diallagartade natur. 



2) Amphiboliter, hörande till undittjjpe}i (ölVergångs- 

 form mellan augit- och hornblendetypen): 



Uralit (med prismatisk utbildning) i uralitporfyr frän 

 Hattula, Kalvola etc. 



Pitkärandit (med pinakoidal utbildning) från Pitkä- 

 rauta. 



3) Till hornblendetypeH hörande amph.: 



a) med prismatisk utbildning: 



Grammatit, kristalliserad med utbildning i hufvudaxelns 

 riktning, hvit (tremolit) i kalksten från Ruskiala, grönaktigt 

 hvit från Pitkäranta, grön (strålsten) i bladig chlorit (chlo- 

 ritskifier) från Orijärvi. 



Pargasit, gfön; kristaller utdragna i klinodiagonalens 

 riktning i kalksten från Pargas (R = | Mg, | Ca, | Al). 



Hornblende svart, kristalliserad som föregående, i kalk- 

 sten från Pargas (R = | Mg, | Ca, i Fe, \ Al); kristalliserad med 

 utbildning i hufvudaxelns riktning i tiuttjällig chlorit från 

 Herajoki och Orijärvi; kristallinisk i oliviu-diorit från Kuru 

 och Korpilaks etc. 



b) med pinakoidal utbildning: 

 Hornblende-antliophyllit grönaktigt svart från Degerö 



vid Helsingfors (R = | Fe, | Mg, i Ca, \ Al). 



III. Trikliniska auiphiboliter: 



Rhodonit röd, kristallinisk från Wittinge. 



Beträffande pitkäranditen må här särskildt anföras, att 

 densamma enl. Fischers förmodan (Kritische, mikr.-min. Stu- 

 dien l:ste Forts. p. 15) skulle utgöra en öfvergång från 

 hornblende till pj-roxen (diallag); med afseende på den yttre 

 formen, hvilken redan af A. Nordenskiöld (1. c.) beskrefs 

 såsom pyroxenens, och hornblendetypens i allmänhet större 



