III. 



Om grrirniiigania i Olympia. 



Det är nu andra vintern gräfningarna fortgå i Olympia, 

 ocli (let funna låter redan ana hvilken lycklig tanke det var 

 hos Ernst Ciirlius att förmå tyska regeringen till detta före- 

 tag. Att göra sig en rätt föreslilllning om hela den vigt, 

 detta gräfniugsarbete kan erhålla för kännedomen af helle- 

 nernes lif och särskildt deras konst, är väl ännu för tidigt, 

 men så mycket torde man kunna ))åstå att det är förtjent 

 af uppmärksamheten framför alla liknande företag i senare 

 tid, Schliemanns gräfningar vid Tröja och Mycene, general 

 Cesnolas på Cypon och äfven de uppdagelser, som gjorts 

 och göras på Viminalis och Esquilinus vid nybyggnaderna i 

 Italiens nya hufvudstad. Endast den omständigheten, att vi 

 nu erhållit de första med inskrift bestyrkta verken från den 

 grekiska bildhuggarkonstens stora tidehvarf, är nog att åt 

 arbetena i Olympia gifva en exceptionel betydelse. Men be- 

 tänker man att det var här, som hellenernes lif pulserade i 

 sina skönaste, festligaste yttringar, nästan oafbrutet från half- 

 gudarnes morgonljusning, då Herakläs här deltog i kämpa- 

 spelen, och sedan tiden utför, sålänge man räknade honom 

 efter olympiader, eller tills att medeltiden bredde sin natt 

 öfver Hellas, — att det var här historieskrifningens fader med 

 sina skildringar hänförde det till lekar församlade iblket, och 

 ännu här, som under Marcus Aurelius folket afbröt sina le- 

 kar, för att se den fåfängaste bland filosofer, stoikern Pere- 

 grinus, springa frivilligt på bålet för att lik en annan He- 

 rakläs vinna gudarnes ära och odödlighet, och tar man i 

 betraktande att under all denna tid, från det nationens bild- 

 ning begynte uppsi)ira under sträfvandet att likna heroerne 

 i manlig och nyttig idrott och till dess nationens bildning 



