109 



p. 143 ocli följ., saknar hos dem visserligen också detta höga 

 lugn och harmonin i linierna, som utmärka den attiske mä- 

 starens styl, men han tillerkänner Paionios i stället förtjen- 

 ster af mer dramatiskt och realistiskt slag. ''"'Paionios, säger 

 han, var h«lt säkert icke någon af Pheidias välskolade lär- 

 jungar, fastmer en .sjelfständig, kärf och butter mästare, i hvil- 

 ken sitter något af den thraciske bonden, som känner föga 

 det passande, som fram för allt är nion om att förstås af mäng- 

 den och att anslå starkt, med risk att för den skuld stun- 

 dom vara inkorrekt, nästan vulgär. I hela hans verk visar 

 sig huru u]iptagen han var af den dekorativa effekten. Hans 

 bilder äro skapade för att ses på afstånd, icke för att understi- 

 kas på nära håll. Må man i tanken återställa dem i tjmpanon 

 GO fot öfver marken, och vårdslösheterna skola försvinna, det 

 kärfva förmildras, och det som i stället skall tydligare fram- 

 träda äro de bestämda linierna, den mästerliga enkelheten, rö- 

 relsens energi, lifskraftigheten''''. Detta omdöme söker Rayet 

 förtydliga på en af de sittande figurerna, en gammal man på 

 Pelops sida, till hvilken man återfunnit äfven hufvudet i 

 (»vanligt väl bibehållet skick. """^Det är ett mägtigt, strängt 

 och uttrjcksfullt hufvud, men hvad man i synnerhet må lägga 

 märke till, är realismen i detta anlete. Denne kärfve, kraftige 

 gubbe, hvars drag konstnären gett oss, har han troligen mött 

 någonstädes på gatan. Det är kanske en gammal hoplit, som 

 kämpat med Pausanias vid Plateae, och det är hjelmeus tyngd, 

 som nött hans hjessa skallig. Paionios har låtit honom sitta 

 för sig och föga ändrat de naturliga dragen, hvarken ryn- 

 korna i den hvälfda pannan eller slappheten i de nedra ögon- 

 locken, som plöjas af djupa veck, eller kantigheten i käk- 

 benen eller tjockheten i läpparne. Han har icke heller ändrat 

 mycket på bröstet, hvars slappa hängande muskler uttrycka 

 ålderdomen med en något brutal uppriktighet. Mai-morn har 

 han arbetat hastigt och med förakt för detaljerna, han har 

 låtit tlisorna flyga för duktiga slag''\ 



Hvilken tanke för resten de möderne konstdomarne må 

 hysa om Paionios, vill det tyckas som om samtiden, åtmin- 

 stone eleerne, hade skattat honom "anska höst. Förstå vi 



