114 



hafva kraftigt befrämjat gudens dyrkan bland menniskorna. 

 Redan den omständigheten att kolossen var bildad af guld 

 och elfenben och att sjelfva tronstolen, såsom Pausanias säger, 

 strålade i brokig vexling af guld, marmor, ebenholz och el- 

 fenben, hvarigenom verket erbjöd allt för mycket lockande 

 för barbarernes rofgirighet, utesluter dock förhoppningen att 

 någonting kunde återstå af stöden. Chryselephantinen var dess- 

 utom en mera kostbar än varaktig teknik: till följd af fuk- 

 tigheten i Altis var man ifrån början nödsakad att genom 

 rör indrifva olivolja i bilden för att hindra materialet att 

 kasta sig. En ständig skötsel blef således nödvändig och 

 öfverläts af eleerne som en hedersbefatfning åt Pheidias fa- 

 milj; den vidmagthölls ännu på Pausanias tid. Då man lä- 

 ser dennes utförliga beskrifning af den rikedom på plastiska 

 och målade prydnader, som Pheidias och hans broder, målaren 

 Panainos, slösat på detta storverk, de tjugufyra bevingade 

 segergudinnorna kring stolens fötter, de tjugunio figurer, som 

 voro stälda på stafvarne mellan stolfötterna, de gyllene re- 

 lieferna, som kantade plinten under stolen, kunde man ändock 

 tänka att något af allt detta gömt sig i gruset på tempel - 

 golfvet. Detta är nu rengjordt, man ser framför stället de 

 svarta golfstenarne omgifna af hvit marmorkant, alldeles som 

 Pausanias beskrifver det, och på stället, der guldstoden stått, 

 ser man två stenbjelkar, hvilka uppburo plinten, men detta är 

 allt. Det bestyrker, hvad man ock tror sig veta ur byzan- 

 tinsk källa, att detta Pheidias mästarstycke icke gått under- 

 gången till möte här, utan bortförts af kejsar Theodosius 

 till Konstantinopel, der det till intet gjorts vid någon elds- 

 våda. 



Af Olympias yppersta verk återstår således intet, men 

 man får väl icke heller göra sig för stora förhoppningar om 

 det, som kan finnas uti Altis. Med de gamles skildringar i 

 högen kunde visserligen Winckelmann drömma sig en hel 

 återuppståndelse ur gruset på den gamla festplatsen, men dessa 

 drömmar måste vi väl låta fara. Vid olympiadernas fort- 

 gång hade under platanerna i lunden uppvuxit en hel stad 

 af tempel, altaren och grafvårdar, och deromkring en befolk- 



