120 



företaga vandringen genom Olympia, och om man helst litet 

 förmår drömma dertill, skall man derimder kunna dela den 

 beundran, med hvilken han skref i sin annotationsbok: ''"'Hel- 

 las erbjuder för ögat och örat många beundransvärda ting, 

 men det högsta religiösa intresse anknyter sig vid mysterierna 

 i Eleusis och festen i Olympia''"'. 



Och med dessa ord kan jag icke sluta, utan att göra 

 en reflexion. Då en af samtidens mägtigaste regeringar gör 

 det till sin angelägenhet att uppgräfva ett litet folks lekplats 

 för 2000 år sen och hela den bildade verlden följer detta 

 förehafvande med spändt intresse, sker väl detta blott af 

 lärda griller och är väl öfverhufvud vårt intresse och vår 

 vördnad för den grekiska bildningen blott en nyck, som på 

 ett oförklarligt sätt fortsätter sig genom seklerna? Denna 

 återuppdagade lekplats och hvad Pausanias yttrade derom 

 synes mig i väsendtlig mon förklara den grekiska bildnin- 

 gens öfverlägsenhet och den tjuskraft, den följaktligen öfvar. 

 Ty på sina lekplatser, främst i Olympia, utvecklade hellenen 

 hos sig den friska och spänstiga kroppslighet, som blef bä- 

 raren af en visserligen ock stor andlig begåfning, här lade 

 han grunden till den handlingskraft, med hvilken han i hi- 

 storien fylt långt flere blad än mångfaldt större nationer, 

 till den tankekraft, med hvilken han spanade i vetandets 

 rymder icke blott för sig, men ock för kommande tider, och 

 till den fantasikraft slutligen, med hvilken han förädlade i 

 sina konstverk den natur, han redan i lefvernet danat liffull 

 och harmonisk. Att nationallekarne hos hellenerne öfvade 

 detta inflytande kan icke betviflas, så litet som det kan an- 

 ses för en tillfällighet att det moderna folk, som i handlings- 

 kraft kommer de gamla närmast, är det enda som förstått 

 att ge sina lekar en offentlig och nationel betydelse. Men 

 att nationallekarne hos hellenerne buro så ojemnförliga fruk- 

 ter, berodde derpå att de för dem egde ännu en annan och 

 djupare betydelse än sporten för engelsmännen. Det var de 

 goda gudarne, som instiftat dem, efter deras föredöme, till 

 deras ära, i deras hägn firades de, och derför verkade de 

 ock så genomgripande och välsignelserikt. Långt ifrån att 



