124 



en fråga, som en gång besvarad, ständigt dock fordrar ett 

 nytt svar. Denna fråga lyder helt enkelt så: Hvad är or- 

 saken till jordens fruktbarhet? De oaflåtliga sträfvandena 

 att finna nyckeln till denna gåta kunde man betrakta såsom 

 en slående bekräftelse på den gamla satsen, att menniskan 

 ej lefver af bröd allena! Det är ej nog för odlaren, att 

 fröet, som utkastas på fältet, gror, skjuter upp och går i ax, 

 ej nog, att den mogna frukten inbergas och skänker honom 

 riklig ersättning för hans arbete: från de rikaste skördarna 

 riktas tanken upp till de makter och krafter, som gifvit 

 honom dem. Han frågar derföre begrundande, hvar ligger 

 orsaken till det öfverflöd, som utbreder sig för honom ? och 

 då en annan gång hans förhoppningar slagit fel, dröjer 

 han ej heller att söka någon grund och orsak dertill, nå- 

 gon förklaring af hans ansträngningars olika utgång. Käns- 

 lan kan tillfredsställas med en hänvisning till gudamakters 

 omedelbara inverkan eller personliga ingripande i hans arbete; 

 men från gudamakterna är steget ej långt till naturkrafterna 

 och man finner snart i solens ljus, i den olika fördelningen 

 af värme och köld, af torka och väta, i jordmånens olika 

 beskaffenhet nära till hands liggande förklaringsgrunder för 

 den olika grad af fruktbarhet, olika jordstycken förete. De 

 gamla Romarena, som upparbetade jordens bruk till en hög 

 grad af fullkomlighet, hade ej några vidlyftiga jordbruks- 

 teorier; deras praktiska reglor voro deras hela teori och 

 denna teori var säker. Men de gamlas visdom försvann, de- 

 ras praktiska erfarenhetssatser råkade i glömska och undan- 

 trängdes af de oklaraste föreställningar om sammanhanget 

 emellan orsak och verkan. Den ifrån allt samband med 

 verkligheten bortryckta eller förryckta verldsåskådning. som 

 under medeltiden vann insteg i menniskornas sinnen, verkade 

 äfven derhän, att jordbrukets ännu föga utvecklade läror 

 drefvos in på vidskepelsens dunkla stigar, der görande de 

 underbaraste irrfärder. Jordbrukaren är egentligen en natur- 

 forskare i stort: hvarje dag möter han spörsmål, som han 

 söker besvara; men då han gör detta utan tillräcklig insigt 

 om naturens verkningssätt, synes han mer än andra dödliga 



