1^8 



Broocman och dess förespeglade verkan liknade verkligen 

 trolldom. 



Då emellertid den åsigt mer och mer vann insteg, att 

 sältan är modren till all fruktbarhet, må det här påminnas 

 derom, att denna lära, då den i*' början af det l8:de årh. 

 framträdde, icke mera var alldeles ny. Redan i slutet af 

 16:de årh. hade den snillrika franska naturforskaren Bern- 

 hard de Palisstj utvecklat densamma och om vextnäringen 

 och orsaken till jordens fruktbarhet uttalat åsigter, som stodo 

 vida framom hans tids oklara åskådningar. Han visar, huru- 

 ledes alla vexter, då de förbrännas, qvarlemna en aska, hvil- 

 ken innehåller de salter, vexterna ur jorden upptagit; ty all 

 jord innehåller en mängd salter; han visar vidare, huruledes 

 askan, påförd åkern, ökar dess vextkraft och återgår i vex- 

 terne, derifrån den erhållits. Det är således nödigt, att åt 

 jorden återgifva så vidt möjligt, hvad man genom skörderna 

 från den tagit. Gör man det icke, beaktar man ej noga 

 alla utvägar att hålla jorden i full vextkraft, så drifver man 

 ett åkerbruk, som går ut på att plundra jorden och leder 

 till dess utarmande. Dessa okunniga" och otacksamma plun- 

 drare fördömmer Palissy lika strängt, som någonsin den ce- 

 lebra reformatorn af vår tids jordbrukskemi det gjorde, då han 

 slungade sin bannstråle mot tidens '"'Raubwirthschaff'', ett ord 

 som nästan synes vara bildadt efter det af Palissy i samma 

 mening begagnade uttrycket ''"'meurtrisseurs''"'. 



Sin här i korthet antydda lära utvecklar Palissy — och 

 det för trehundra år sedan — så utförligt och bevisande och 

 på ett så anslående och snillrikt sätt, att man ej nog kan 

 förundra sig öfver den ringa uppmärksamhet, man fäste der- 

 vid. Den hade dock kunnat tjena såsom grund och början 

 till en ny och riktig lära om vextnäringen, men tiden var 

 ej inne för en så radikal reform, och när man betänker, hvil- 

 ket motstånd samma läror rönte, då de par hundra år se- 

 nare åter förkunnades, så finner man det förklarligt, om man 

 ej genast insåg deras fulla betydelse, om också derigenom 

 ej förklaras, att man helt och hållet förbisåg dem, såsom 

 fallet verkligen tyckes hafva varit. Ett sekel förgick, ett 



