129 



annat hade redan betydligt IVaniskridil, då såsom antyddes, 

 samma idéer och tankar begynte vakna till lifs igen — då 

 saltets och askans stora betydelse vid vextuåringen åter be- 

 gynte framhållas af alla bättre författare i jordbruket. Inom 

 den svenska jordbrukslitteraturen se vi denna åsigt tidigt nog, 

 åtminstone an tydnings vis uttalas. Den gamle Risimjh visste 

 redan 1671, att ''''sältan är modren till all fruktbarhet'^'', men 

 blott på grund af dess förmåga att skydda för förskämning 

 och förruttnelse; han visste äfven, att aska och kalk bidraga 

 till att bringa en våt grund till dess rätta bördighet — hvil- 

 ket allt han af egen erfarenhet inhemtat. Broocman åter 

 anser fruktbarheten härröra af en koncentration af saltaktiga 

 och nitrosiska partiklar, som utlakade med vatten lemna den 

 ofvannämnde oleum vegetahile eller någonting dylikt, 



I den af Magnus Stridsberg år 1727 utgifna grundliga 

 kunskap om svenska åkerbruket, en liten skrift med lång 

 titel och ännu längre företal, författadt af hans gynnare ba- 

 ron Edmund Grripenhjelm — i detta arbete heter det äfven, 

 att jordens fruktbarhet intet annat är, än en öfverflödig ve- 

 getabilisk olja eller oljaktigt salthiUer med små subtila jord- 

 gran bemängd, som underhålles uti sand och lera med flera 

 jordarter. Örter och trän hafva sin näring icke af blotta 

 vattnet, såsom en del naturkunniga påstå; men när vattnet i 

 luften, förr än det genom regnande nedfaller, blir tempere- 

 radt med det ifrån jorden uppstigna dammet och i jorden 

 sedan coaguleradt med dess saltiga fetma, då kan deraf ge- 

 nom vädrets och värmens drift formeras en vexande Ört. — 

 Det framhålles vidare, hurusom vexterna utmatta jorden och 

 huru derföre ombyte af vexter på samma fält är nyttigt, hvar- 

 emot sående af en och samma säd utmerglar och försvagar 

 jorden — emedan hvarje vext ur jorden utdrager dess egna 

 och rätta saft eller sådana partiklar, som med dess kropp 

 (ilverensstämma och qvarlemuar andra, som för andra vexter 

 kunna A^ara tjenliga. 



Saltets betydelse för vextligheten framställes dock in- 

 genstädes tydligare och utförligare än i den af prosten Jacob 

 Serenius år 1727 utgifna ''"'Engelska Åkermannen och Fåra- 



9 



