145 



ling för allt lif, och det är just dess kolhall, som utgör denua 

 lifsprincip. Humusteorin stod då i högsta flor; det var un- 

 der de tvä första årtionden af detta århundrade: det var då, 

 eller emellan åren 1804 och 1814, som den frejdade Hum- 

 pJiry Davy i Royal institution i London höll sina föreläsnin- 

 gar öfver agrikulturkemi och hänförde sina åhörare med ly- 

 sande experiment och snillrika idéer, allt i humusteorins anda, 

 utan att dock förbise vigten af vexternas mineralogiska äm- 

 nen, såsom ingalunda tillfälligtvis ingående i dem; det var 

 då, som humus })risades som odödlighetens irö, såsom den 

 allmänna vext utan vextens bjgnad och inrättning, hvilken 

 på sig bär och närer alla öfriga vexter, likasom blomknop- 

 pen bäres och näres af stammen: det var då som Berzelius 

 först uppträdde till försvar för denna teori, hvilken han un- 

 der heta strider sedermera alltid blef trogen. Men huru litet 

 utvecklade begreppen om vextnäringen då ännu voro, derpå 

 lemnas just i Berzelii första hithörande afhandling, införd i 

 K. Landtbruksakademins handlingar 1813, ett mycket slående 

 bevis. Han omtalar, att vetenskapsakademin i Berlin till 

 besvarande utgifvit en prisfråga så Ij-dande: Af hvad art 

 äro de jordartade beståndsdelarna hos inländska sädesslag? 

 Behöfver vexten från jorden upptaga dessa eller producerar 

 hon dem sjelf i kraft af sin organisation? Denna vigtiga fråga 

 besvarades af Schrader^ som beviste, att vexterna producera 

 sjelfva den jord, man finner i deras aska, Berzelius finner sva- 

 ret ganska nöjaktigt, upptäckten högst vigtig, försöken be- 

 visande, och det för våra ögon så orimliga resultatet, att ra- 

 dikalerna af kali, kalk, magnesia, lerjord, samt metallerna 

 jern och mangan frambringas af vegetationsprocessen, ännu 

 1813 antagligt. Han var dock icke ensam om denna för- 

 åldrade åsigt: ansedda kemister hyllade den ännu några år 

 sednare och sä sent som 1840, då vetenskapssocieteten i 

 Göttingen utgaf sin berömda prisfråga om de mineraliska 

 ämnenas uppkomst i och betydelse för vexterna, hvilken 

 slutligen ledde till gåtans lösning, hade alla tvifvelsmål i 

 detta afseende ännu ej försvunnit. 



10 



