Wl 



egde. Humus erkände han ej såsom omedelbait näringsme- 

 del, utan blott såsom en källa till framalstring af kolsyra, 

 derifrån rötterna likaså väl som bladen förse vexterna med 

 deras kolhall, medan de ur vattnet erhålla väte och syre och 

 ur ammoniak och salpetersyra åtskilja del qväfve, de för sin 

 sammansättning så väsendtligen behöfva. Sålunda var läran 

 om vextnäringen upj)löst i enkla faktorer och gjorde sig un- 

 der häftiga strider mer och mer gällande i jordbruket. 



Uppre|)a vi här ännu engång frågan : hvad är orsaken 

 till jordens frukl barhet. och äska et( svar dera, så blir detta 

 helt annat än de äldre forskare, hvilkas flyktiga bekantskap 

 vi i det föregående gjort, förmådde gifva, det blir mycket 

 enkelt, mycket lättfattligt! Icke är det något särskildt ämne, 

 som framför andra vore bestämdt att underhålla jordens frukt- 

 barhet: icke är det salpeter eller olja, icke vatten eller kol, 

 ej heller humus eller någon enskild jordart; utan vi säga, 

 och det i nära öfverensstämmelse med Torbern Bergmans 

 uppfattning, att den jord är fruktbar, som i lämplig form kan 

 erbjuda vexten de ämnen, som i dess sammansättning ingå: 

 och då vexternas sammansättning är något olika, bör jordens 

 sammansättning rätta sig derefter. Fruktbarheten är icke be- 

 roende dcraf, att något särskildt ämne i stort öfverskott i 

 åkern skulle förefinnas. Det tinnes ej mera några multipli- 

 kationsmedel, i den gamla betydelsen af detta ord, lika litet 

 som några trollformler att öka jordens fruktbarhet. Tvertom 

 rättar sig fruktbarheten efter det näringsmedel, som i minsta 

 mängd tinnes i jorden; tryter ett enda näringsmedel, kan 

 vexten ej lefva, finnes det blott sparsamt förhand, blir äfven 

 vextligheten torftig. Ymnig föda är vilkor för frodig vext, 

 derföre heter det fast med någon öfverdrift: att äfven den 

 bördigaste åker bör återfå allt hvad skörden från den tagit. 

 Men det är klart, att denna regel kan lätt leda till odlarens 

 ruin, om han kostar på sin åker sådana ämnen, som den re- 

 dan förut i ymnighet innehåller: sällan är han i tillfälle att 

 af sin åker göra en sparbank för efterkommande! 



Vexten behöfver ej blott lämplig näring för att utbilda 

 sina organer och fullgöra sin bestämmelse: hon vill äfven 



