148 



intaga denna näring i något bestämdt element, något be- 

 stämdt naturområde: några i vattnet och luften, andra på 

 marken, i jorden ; humus, myllan, är det allmänna element 

 der vexten lefver, så lefver ock hvarje djur inom sitt ele- 

 ment; humus äf såsom sådan icke vextnäring, utan den är 

 likasom vextens behagligaste bostad, hvari hon bäst frodas, 

 om hon der finner födoämnen nog. 



Men om ock vexten får sin bostad och får sin näring, 

 månne hon då vaknar till lif och frodas. Nej, om hon ej 

 tillika får det värme, som väcker lifvet, om hon ej har sol- 

 ljus för att vexa och frodas. 



Solljuset med sin värme omsätter sig jemte de mate- 

 riella ämnena till vext; vexten emottager, livad solen skän- 

 ker henne — ljus och värme — hon bevarar dem i sitt sköte, 

 så länge hon lefver; när hon dör och småningom förstöres 

 vid förmultningen, då återgifver hon det värme, hon lånat, 

 och när hon förstöres genom eld och lågor, då återgifver hon 

 lånet fullständigt: hon värmer och lyser; det är det under 

 årens lopp hopade, inom vexlen likasom fängslade solljuset, 

 som då återtager sin frihet, likasom ock med detsamma de 

 materiella ämnena återgå till sitt urtillstånd, till de enklare 

 föreningar, ur hvilka vexten uppkommit och som åter en 

 gång skola binda solljuset och till nya vexter förvandlas. 



. 



