Just detsamma se vi vara förhållandet med stammen hos Gym- 

 nogramme leptophylla, denna lilla täcka sydeuropeiska braken, 

 hvars sporer på hösten utbilda en hönsskifva {^gamolhallium)^ 

 från hvilken omedelbart uppväxer en stjelk, som redan tidigt 

 nästföljande vår afslutar sitt korta lif genom utbildningen af 

 nya sporer, ty i och med deras mognande bortvissnar hela 

 växten. Troligen bör hit hänföras älVen den obetydliga men 

 egendomliga Xiphopteris senulata från tropiska Amerika. 



Beträffande åter mossorna, så upprepas äfven här samma 

 olika slag af stammar, strået dock undantaget, ty detta har 

 ännu aldrig blifvit iakttaget hos en enda mossform; dock äro 

 de här svårare att från hvarandra begränsa. Äfven deras stam 

 är antingen under- eller öfverjordisk. Såsom bevis på det 

 förra slaget må tjena den väl utbildade rotstocken hos Catha- 

 rinea, vissa Polytricha, Discelium(?), Gigaspermum, Ctimacium, 

 Thuidium, Neckera, Leucodon, Pterobryum, Spiridens, Hypno- och 

 Mniodendron, Homalia, Plagiochila, Pseudoneura m. fl. ganska 

 talrika slägten. De öfverjordiska äro antingen, ehuru jemfö- 

 1-elsevis ganska sällan, enåriga, såsom hos den numera förål- 

 drade familjen Phascacew, eller fleråriga. Dessa sednare utgå 

 från en flerårig rotstock, såsom hos ofvan anförda slägten, och 

 äro derför dessa stamdelar att jemföra med de buskartade 

 skott som uppskjuta från rotstocken hos Spircca salicifolia m. fl. 

 Vanligen förlänges ej deras topp efter första året; bevis på 

 motsatsen lemnar oss bland andra hanstånden af Timmia au- 

 striaca och en mängd af de högst utbildade Polytricha, t. ex. 

 P. kyperboreum, på hvilken vi kunna räkna ända till 12 han- 

 blomställningar ofvanför hvarandra, ty under ett år utbildas 

 blott en enda sådan, hvilket vill med andra ord säga att dessa 

 androecia, liksom årsringar och fullt ut lika säkert som dylika, 

 angifva grenens ålder till 12 år. Eller ock förlänges stam- 

 mens topp oupphörligt, utan att han är fästad på någon un- 

 derjordisk del, såsom stammen hos en mängd sidofruktbäran- 

 de mossor, t. ex. Hylocomium proliferum, Thuidium tamariscifolium, 

 Sphagna m. fl,, då deremot dess understa ända så småningom 

 bortdör, alldeles som trädstammens bas hos en mängd Palmce, 

 Pandanus m. fl., hvilka uppbäras endast af en mängd starka 



