27 



ras skenbara radiationspuukt i Lejonet (longitud 142°, latitud 

 -f- 8° 30'). Dessa knapphändiga data i förening med den 

 omständigheten, att rörelsen i banan bör antagas vara retro- 

 grad, lemna rum för flere lösningar af problemet. Newton 

 anser en omloppstid af 354,621 dagar (eller -^ år) såsom den 

 sannolikaste, ehuruväl äfven en omloppstid af 33 år vore gan- 

 ska väl förenlig med observationerna. Med en sådan om- 

 loppstid blefve banan obetydligt excentrisk; lutningen mot 

 jordbanan skulle utgöra 17° och metorernas hastighet på den 

 tid, då de inträda i jordens luftkrets, belöpa sig till omkring 

 20 engelska mil; den koncentrerade delen af meteorringen 

 skulle utsträcka sig öfver en längd af vidpass 40,000,000 mil; 

 dess bredd kunde uppskattas till 100,000 mil. 



Nyare undersökningar hafva ådagalagt, att den af New- 

 ton antagna omloppstiden ej kan vara den riktiga; sedan 

 SCHiAPARELLfs upptäckt angående sammanhanget emellan me- 

 teorsvärmar och kometer blifvit bekant, faun man, att Novem- 

 bersvärmens bana i det närmaste öfverensstämmer med banan 

 för den första kometen af år 1866, hvars omloppstid blifvit 

 beräknad till 33 år. Man kan således icke mera betvitla, att 

 denna komet och Novembersvärmen bilda två länkar af ett 

 enda system, af en excentrisk ring, som ständigt omkretsar 

 vår sol. 



Huru denna ring kunnat antaga en så kort omloppstid, 

 förklaras på ett sinnrikt sätt af Leverrier. Han visar nemli- 

 gen att den nuvarande Novembersvärmen, som troligen för 

 många sekler tillbaka rörde sig i en parabolisk bana mot so- 

 len, engång varit utsatt för starka störingar af planeten Ura- 

 nus. Denna planet befann sig nemligen år 126 eft. Kr. i 

 grannskapet af meteorströmmen och förändrade då genom sin 

 attraktion dess bana till en ellips af 33 åi-s omloppstid. Före 

 denna tid hafva således inga Novemberstjernfall kunnat äga 

 rum och man har icke heller funnit någon antydning derom 

 hos den klassiska forntidens författare. 



