53 



lersta och vestra Europa kunna i detta afscende vara bekym- 

 merfria. Deras nationer äro så talrika, deras språk så ut- 

 bredda och kända äfven på andra nationaliteters onnråden, att 

 en Tysk, en Fransman eller en Engelsman, då han i ett ar- 

 bete, som uteslutande tillhör den allmänna vetenskapen, be- 

 gagnar sitt modersmål, aldrig behöfver frukta, att det nya, 

 han deri har att frambringa, skall sjunka i okändhetens Le- 

 the. — Betänkligare redan är modersmålets begagnande i så- 

 dana arbeten hos nationerna af andra rangen, såsom t. ex. 

 Skandinaverna. En skandinavisk vetenskapsidkare, som skrif- 

 ver på sitt modersmål, vare sig att detta är svenska, danska 

 eller norrska, kan väl räkna på att blifva förstådd i de till 

 Skandinavien hörande länderna och dessutom i Finland, d. v. s. 

 af vetenskapsidkarne för 9 till 10 miljoner menniskor, hvar- 

 till ännu kan i undantagsfall räknas en och annan vetenskaps- 

 idkare i England och Tyskland, som möjligen till följe af 

 språkens nära förvandtskap tager notis om den skandinaviska 

 forskarens arbete. Men för det stora flertalet af vetenskaps- 

 män, just på vetenskapens egentliga börser, der den veten- 

 skapliga varan får sitt rätta och blifvande värde, förblir hans 

 produkt fullkomligen obekant. Är det då att undra öfver, om 

 Linné skref på latin och Berzelius på tyska? — Bedröfligast 

 gestaltar sig vetenskapsmannens ställning i detta afseende hos 

 de små folken på Europas periferi, isynnerhet dem, som till- 

 höra för Europa främmande folk- och språkstammar, och till 

 hvilka tyvärr vi Finnar enkannerligen måste hänföras. Anta- 

 gom, att en finsk matematiker eller naturforskare har något 

 nytt af vigt att förkunna i sin vetenskap och att han gör 

 detta på Finska. I denna drägt skall hans forskning blifva 

 känd af ett tiotal landsmän, som äro hemma i vetenskapen, 

 men för den öfriga verlden förblir den ett terra incognita, i 

 fall hans arbete icke rent af är ett sekularverk. Hade Ca- 

 strén skrifvit på Finska, är det blott alltför säkert, att han 

 och, hvad värre är, äfven hans arbeten vore i det närmaste 

 obekanta i Europa, medan dessa nu, spridda der som de äro 

 på latin och tyska, utgöra en källa för kunskap om de fin- 

 ska folken och språken. 



