14 



tenskapsmännen ej ännu blifvit fullt ense, nemligen frågan 

 om det aggvegationstillsländ, i hvilket nämnde massa befinner 

 sig. Den omständigheten att solljuset gifver ett kontinuerligt 

 spektrum, endast afbrutet af fina absorptionslinier, tyder vis- 

 serligen derpå, att ljuset emanerar från en solid eller smält 

 massa och ej från en brinnande gas. Men å andra sidan kan 

 man ej förneka svårigheten att med detta faktum samman- 

 ställa den enorma temperatur, som efter all sannolikhet är 

 rådande på och inom solen. 



Enligt Pouillets redan för tre decennier tillbaka anställ- 

 da undersökningar är den värmemängd, som hvarje qvadrat- 

 meter af jordens yta på en minut emottager från solen vid 

 lodrätt infallande strålar, eller rättare sagdt skulle emottaga, 

 om ingen atmosfer funnes, lika med 17,633 kalorier *), då man 

 med kalori betecknar den värmemängd, som åtgår för alt höja 

 temperaturen af 1 kilogram vatten från 0° till 1° C. Då jor- 

 dens afstånd från solen utgör omkring 315 solradier, måste 

 intensiteten af det utstrålande värmet vid solens yta vara 

 215^ = 46225 gånger intensivare än på jorden, hvaraf man kan 

 sluta, att hvarje qvadratmeter af solens yta afgifver 13600 

 kalorier i sekunden. Under antagande af en fullkomlig kon- 

 duktibilitet och en värmekapacitet, som vore 1.33 gånger större 

 än vattnets beräknar Pouillet solens afsvalning till 1° på 100 

 år samt härleder häraf, under ett nytt antagande om utstrål- 

 ningsförmågan, att solens temperatur utgör minst 1461° eller 

 något mer än den, som motsvarar jcrnets smältpunkt. Detta 

 resultat har dock, såsom hvilande på åtskilliga fullkomligt 

 godtyckliga antaganden, ingen annan betydelse än den redan 



*) Enligt mekaniska värmeläran finner man, att denna värme- 

 tillförsel innebär en källa till mekaniskt arbete, som kan uppskattas till 

 1,66 hästkrafter. Emot 100 sv. qvadratfot svarar enligt detta förhållan- 

 de 14,7 hästkrafter, hvaraf likväl endast omkring 4 under gynsamma 

 atmosferiska förhållanden komma sjelfva jord3'tan till godo, emedan 

 större delen absorberas af luftkretsen. Dä det uppgifves, att Ericsson 

 genom sina nya solmaskiner lyckats uppsamla något öfver 1 hästkraft 

 på 100 qvadratfot, är detta således i verkligheten endast omkring \ af 

 det teoretiska beloppet. 



