15 



antydda, att angifva den lägsta möjliga gräns tor soltempera- 

 turen. Att densamma i verkligheten måste vara mångfaldt 

 högre, synes otvifvelaktigt framgå deraf, att solatmosferen, en- 

 ligt hvad spektral-analysen gifver vid handen, innehåller dun- 

 ster af jern och andra metaller i stor mängd. Huru sväfvan- 

 de och osäker denna uppskattning af soltemperaturen än är, 

 blifver det i alla fall gåtlikt, huru under sådana omständig- 

 heter större delen af solens massa kunde bibehålla en fast 

 eller flytande aggregationslorm. 



Ledd af dylika betraktelser har Faye, som mycket sys- 

 selsatt sig med hithörande frågor, uppställt en ny hypotes om 

 solens fysiska beskaffenhet, hvilken han på sednaste tider icke 

 utan framgång sökt förfäkta emot anhängarene af den Kirch- 

 hoffska teorin. Enligt hans åsigt är solens inre massa till- 

 följe af den höga temperaturen icke blott gasformig, utan de 

 enkla ämnena förekomma der åtskilda eller i fritt tillstånd, 

 emedan värmet hindrar dem att ingå kemiska föreningar med 

 hvarandra. I skötet af denna gasformiga massa verka enor- 

 ma krafter, hvarigenom häftiga och djupt ingripande rörelser 

 förorsakas. Utan att kunna i detalj redogöra för dessa rö- 

 relser, anser Faye dem böra bestå hufvudsakligen i vertikala 

 strömmar, gående dels nedifrån uppåt, eller från medelpunk- 

 ten åt ytan, dels i motsatt rigtning. Tillgången härvid vore 

 sådan, att den vid ytan befintliga materien afsvalnar, bildar 

 kemiska föreningar och kondenseras samt nedfaller såsom ett 

 regn, hvaremot den heta gasen ur solens inre oupphörligt till- 

 strömmar i motsatt rigtning. Den nedåtgående kalla ström- 

 men upphettas mer och mer under fallet, emedan lefvande 

 kraften öfvergår i värme; med den uppstigande strömmen är 

 förhållandet motsatt: dess värme förbrukas till det arbete, som 

 förrättas under rörelsen. Enligt denna teori skulle solljuset 

 egentligen härröra från de droppformiga glödande partiklarne 

 närmast solytan, hvilka likt ett intensivt och oupphörligt eld- 

 rogn omgifva den inra genomskinliga eller dunkla gasmassan. 

 Teorin vore sålunda bragt i öfverensstämmelse med de genom 

 spektral-analysen vunna resultaterna. 



Faye har trott sig finna ett direkt stöd för denna sin 



