51 



språken skola visst inläras och det grundligt, men, eåvidt af 

 sjelfva planen framsk3^mtar, endast i isolerad ställning, endast 

 såsom klassiska, icke historiskt-genetiskt, icke komparativt. 

 Man skulle nästan väntat, att der så många krafter egnas 

 forntiden, någon borde vara reserverad enkom för G-rekiskans 

 och Latinets jemförande, vetenskapliga grammatik, såsom ut- 

 görande ett af de allra väckelserikaste föremål för både ung- 

 dom och lärdom. I Tyskland och Frankrike finnas ju redan 

 läroböcker i sådant syfte. Det är derföre mer än sannolikt 

 att vi härvidlag ej hafva för oss något tillfälligt förbiseende 

 från institutets sida, utan ett afsigtligt förfarande. 



Jag skulle tänka mig motiverna härtill förnämligast hafva 

 varit tvenne. För det första eger äfven universitetet i S:t 

 Petersburg flera lärostolar för de klassiska språken samt i sin 

 berömda orientaliska fakultet en institution af Europeisk rykt- 

 barhet; det är måhända åt dessa, man velat lemna allt hvad 

 till jemförande lingvistik hörer. 



Dessutom torde sjelfva andan och riktningen af under- 

 visningen i institutet hafva ansetts böra vara uteslutande hu- 

 manistisk. Institutet i hela sin tillvaro framstår nemligen som 

 en opposition emot den nihilism, naturalism, realism och hvad 

 allt detta onda blifvit kalladt, hvaraf, om ej undervisningen, 

 så dock ungdomen i Ryssland på sednaste decennium lidit. 

 Men nu är det kändt, att språkvetenskapen i dess modernaste 

 utvecklingsform af många blifvit räknad till naturvetenska- 

 perna. Har man velat bortjaga spöket ända till namnet? 

 Hvad vet jag. Men hvad jag icke tror, är att de klassiska 

 studierna i sin ädlare uppfattning behöfva vara fiender till 

 den metod och de sanningar, som naturvetenskaperna fram- 

 lägga. En sådan ställning medför blott split, hvaraf i läng- 

 den ingen får surare än just den förfördelande. Äfven i Ö- 

 sterrike skänktes efter 1848 åt de klassiska studierna den 

 tvetydiga äran, att som biändamål för statssyften särdeles 

 favoriseras; de blefvo sjelfva en mån fetare, men bättre, mer 

 förädlande i disciplinär hänsyn blefvo de icke, d. v. s. 

 hufvudändamålet kunde de klemade barnen ej framkalla. Få 

 se om det går bättre, då man ej blott undervisar, men dertill 



