95 



och arachnidernas naturalhistoria, skattas högt af kännare. 

 Det kan ej komma i fråga att här uppräkna de talrika arbe- 

 ten, hvarmed han ända till sin sednaste ålderdom med oför- 

 minskad arbetskraft och energi fortfor att rikta vetenskapen. 

 Endast det må tilläggas, att denna hans varma, oegennyttiga 

 kärlek till vetenskapen i förening med hans personliga egen- 

 skaper i öfrigt hade förvärfvat honom många beundrare och 

 vänner. 



Ännu återstår att i detta sammanhang nämna ett namn, 

 som oaktadt dess främmande klang blilVit kärt för Finlands 

 inbyggare, emedan det i minnet återkallar den första grynin- 

 gen af ett nytt tidskifte i utvecklingen af nationens politiska 

 lif — namnet Platon Iwanowitsch Rokassowski. Hvilken an- 

 del friheiTe Rokassowski såsom landets högste sfyresman på 

 stället hade i de regeringsåtgärder, genom hvilka denna ut- 

 veckling möjliggjordes, och livad han i öfrigt för detta land 

 uträttat, tillhör ej oss att bedömma. Men hvad vi alla hos 

 honom kunnat känna och värdera, är det godhjertade, red- 

 bara och flärdfria väsende, som tillvann honom alla samhälls- 

 klassers odelade aktning och förtroende. Den hyllning Ve- 

 tenskaps-Societeten hembar Friherre Rokassowski, då hon år 

 1854 invalde honom till hedersledamot, var äfven att betrakta 

 såsom en gärd af synnerlig högaktning för dessa hans per- 

 sonliga egenskaper. Om hans lefnadsöden anteckna vi här 

 endast nedanstående korta notis. 



Friherre Rokassowski var född HQT, inträdde såsom of- 

 ficer vid väg- och vattenkommunikationerna i Ryssland 1813, 

 öfverfördes sednare på generalstaben samt bivistade under ser- 

 skilda grader kriget mot Turkiet 1829 och de Kaukasiska fej- 

 derna. År 1848 blef han adjoint hos generalguvernören öf- 

 ver Finland, utnämndes 1854 till ledamot af ryska rikskon- 

 seljen, upphöjdes samma år i finskt friherrligt stånd och kal- 

 lades år 1857 till ledamot af komitén för finska ärendena i 

 S:t Petersburg. Är 1861 utnämndes han till generalguvernör 

 öfver Finland, från hvilket embete han år 1866 erhöll afsked. 

 De sista åren af sin lefnad tillbragte han jemte sin familj dels 

 i Ryssland, dels på sin egendom Kirjola i Wiborgs län. Stadd 



