106 



Lika obetingadt kunua vi ej skänka vårt bifall åt folk- 

 diktens bemttelse om de trenne jungfrur, hvilka blefvo ro- 

 stens mödrar, jernets med den blåa munnen. Vi måste för 

 jernets eller rättare, för jernmalmernas födelse leta efter nå- 

 gon annan förklaring, tinna andra slags källor, seende dock 

 i diktens försök att besvara frågan en skymt af detta aldrig 

 slocknande begär hos menniskoandeu att finna ursprungsordet 

 till all tillvaro, nyckeln till naturens dunkla gåtor. 



Detta är ju äfven all naturforsknings syftemål; men na- 

 turforskningen finner ej ursprungsorden lika lätt som dikten; 

 hon kan ej trolla med ord — hon behöfver fakta, och vill 

 hon som dikten tränga till alltings första ursprung, så stannar 

 hon ofelbart på halfva vägen. Ty hon kan ej annat än gå 

 ut från något förhandenvarande, från en skapad natur, från 

 redan bildade materiella massor eller kroppar och det är ur 

 betraktelsen öfver dessa kroppars gestalter, förändringar och 

 inverkningar på hvarandra hon hemtar det väsendtliga af sitt 

 innehåll. Det är ett stort, ett ändlöst arbete. 



Ur ett frö i jorden uppkommer ett väldigt träd, med 

 rötter, stam, grenar, blad, frukter. Denna förvandling sker in- 

 för våra ögon och det borde ej vara omöjligt att dag efter 

 dao-, år efter år noggrannt redogöra för denna förvandlings 

 förlopp, att uppvisa hvavi den består, huru den försiggår, hvil- 

 ka krafter som framdrifva de olika formerna inifrån, hvilken 

 inverkan deras bildning röner utifrån. Allt delta vore kan- 

 ske ej omöjligt att utreda, men hvilka ansträngningar skulle 

 en sådan undersökning ej förutsätta, huru långsamt skulle den 

 ej framskrida, huru många, huru oundvikliga blefve ej miss- 

 tao-en! Men när en dylik undersökning vänder sig till ett 

 annat vida större och ännu mera inveckladt föremål, om den 

 vill omfatta och uppfatta hela jordens danings- och utveck- 

 lingsprocess, huru mycket måste ej då alla svårigheter ökas. 

 Det frö, hvars utveckling vi skola följa genom alla dess faser, 

 det se vi icke, ingen har någonsin sett det, blott en mängd 

 oöfverskådliga förändringar föreligga, större delen djupt för- 

 dold, andra visserligen mera uppenbara — och ur dessa skola 

 vi sluta till den första kärnans beskaffenhet, till alla de för- 



