116 



verbringare af syre från attnosferen till kolet och det skulle 

 säkert lyckas jernet att bränna upp allt kol, att förvandla det 

 till kolsyra, om ej solen åter skulle spränga förbundet, fri- 

 göra syret och skänka kolet åt vextlifvet åter. A andra si- 

 dan om vexter ej skulle finnas, skulle allt jern vara högre 

 syrsatt, vara oxid. Der dess oxidul finnes, der finnes äfven 

 organiskt lif. Då nu vid förmultningsprocessen kol förvand- 

 las till kolsyra och jernoxiden till oxidul, finner man lätt, 

 huru det genom dessa ämnens förening uppkomna jerncarbo- 

 natet, jernspaten, upplöst i kolsyrehaltigt vatten allmänt kan 

 anträffas. 



Likt en annan Proteus undergår jernet den ena förvand- 

 lingen efter den andra och återtager omsider igen sin förra 

 gestalt. Innehålla de förmultnande ämnena svafvel, såsom 

 fallet är med dem, som härstamma från djurriket, så förenar 

 sig svaflet med jernet och svafvelkis, magnetkis eller s. k. vat- 

 ten kis utkrystalliserar. Dessa föreningars h vardera bestånds- 

 del upptager sedan syre ur luften, hvarigenom jernvitriol, svaf- 

 velsyrad jernoxidul bildas. Jernvitriol håller sig oförändrad 

 endast i torr form eller i beröring med förmultnande vextäm- 

 nen, hvarföre man mycket ofta finner den utkrystalliserad vid 

 kärrdiken i sådan ymnighet, att dikkanterna nästan äro hvita 

 deraf. Upplöst i vatten och under syrets tillträde förändrar 

 sig jernvitriolen ganska snart och ger upphof åt en på syre 

 rikare mörkbrun ockra, hvilken ännu innehåller 6 proc. svaf- 

 velsyra eller ^/^ af jernvitriolens svafvelsyrehalt. — Denna 

 ockra ger nu åter i beröring med förmultnande ämnen upp- 

 hof åt kolsyrad jernoxidul — jerncarbonat — och kretslop- 

 pet är fulländadt för att återbegynna. 



De nu anförda förhållandena äro tillräckliga att förklara 

 uppkomsten af våra sjö- och myrmalmer. Tilläggas kunde 

 att vid förmultningen en vextsyra bildas, som fått namn af 

 källsyra och äfven bidrager till jernoxidulens upplösning. 



Jerncarbonatet, den kolsyrade jernoxidulen, upplöst i 

 kolsyrehaltigt vatten, kommer genom åar och bäckar till ytan 

 af sjöarnes vatten. Der begynner på den vida ytan syre att 

 upptagas; kolsyran viker undan med detsamma och vattnet 



