117 



träder i dess ställe. Denna börjande förändring röjer sig på 

 den i regnbågens färger spelande tunna hinna, som på vatten- 

 ytan framträder och småningom såsom brun ockra sjunker till 

 botten. Kommer åter jerncarbonatet genom källådror till sjö- 

 arnes botten, så kan man väl tänka sig, att den derifrån ef- 

 terhand drifves upp till vattenytan, men sådant är icke nö- 

 digt: ty dess förvandling kan försiggå likaväl med tillhjelp af 

 det syre, som alltid i vattnet finnes upplöst och genom nytt 

 tillskott ur luften ersattes. Men huru än denna förändring 

 försiggått, finner man resultatet deraf såsom sjömalm på sjö- 

 botten. 



Malmen ligger vanligen vid stränder och vikar och i all- 

 mänhet grunda ställen, och detta af lätt förklarliga skäl: ty 

 det jerncarbonat, som vattnet ofvan jord för till sjön, behöf- 

 ver från stränderna icke långt aflägsnas, innan det sja-sättes 

 och utfaller, och det jern, som flyter i källornas ådror, trän- 

 ger fram på sjöbotten på de ställen der motståndet, der tryc- 

 ket är minst, således der sjön är grundast. På botten af dju- 

 pa sjöar kan svårligen någon källa framkomma. 



På sjöbotten uppträder nu malmen dels i alldeles ore- 

 gelbundna klumpar, dels i klotformiga eller skifformiga ge- 

 stalter och bildar lösa lager, hvilka sannolikt i följd af våg- 

 svallet, format sig i kullriga hopar, långsluttande åsar och 

 bäddar, af en mägtighet, som är svår att bestämma, men som 

 sällan torde öfverstiga någon eller några fot. Ofta finner 

 man dock malmen utgörande ett sammanhängande, lätt och 

 fast skal, som upptager bet^^dliga sträckor af sjöbotten och 

 dels tjenar till underlag för ofvanifrån tillvexande malm, dels 

 betäcker den malm, som genom källvatten bildats. Vid strän- 

 derna af fällda malmsjöar kan man vandra långa sträckor på 

 ett sådant jerngolf. 



De olika former, i hvilka sjömalmen uppträder, äro för 

 densamma mycket karakteristiska, äfven bestämmande för dess 

 duglighet. 



De regelbundna klumparne innehålla vanligen ihålighe- 

 ter, som äro fyllda med sand och andra fremmande ämnen; 

 de äro af ringare värde och förekomma kanske allmännast; 



