131 



Men ■'■'intet nytt under solen''''; år 1818 framdrog Wall- 

 KOTH ett ställe ur Plinius (Hist. Nat. XXV, 92), som märkvär- 

 digt nog visar att de gamla icke allenast känt bruket af pu- 

 pillen dilaterande medel, utan äfven användt dem vid ned- 

 tryekning af starr. Den planta, livars saft härtill begagna- 

 des, kallar Plinius Anagallis, men då den växt som numera 

 bär detta namn ej utöfvar något inflytande på pupillen, var 

 Plinius troligen vilseledd, såframt ej någon annan växt på 

 hans tid betecknades med samma namn. Deri torde väl äf- 

 ven orsaken få sökas, att medlet för så lång tid åter råkade 

 i glömska. 



De substanser och preparat, som tjena till att vidga pu- 

 pillen, sammanfattas under den gemensamma benämningen 

 Mydriatka. De beredas alla från växtfamiljen Solanacea, 

 bland hvilka åter Belladonnan verkar kraftigast. Efter det 

 Geiger och Hesse, samt nästan samtidigt Mein år 1833 upp- 

 täckt och afskiljt den verksamma principen i Belladonnan, 

 Atropinet, har denna utträngt de förut brukliga infusionerna 

 och extrakten af nämnde växter. Atropinet verkar likväl ej 

 lika starkt på alla djur. På menniskor yttrar det isynnerhet 

 i ungdomen, en stark inverkan, äfvenså på hundar och kat- 

 tor, mindre på kaniner, ännu ganska märkbart på grodor, men 

 deremot nästan alls ej på fiskar. 



Den utomordentliga fördel detta medel erbjuder vid un- 

 dersökningar af bakom pupillen belägna partier är sjelffallen. 

 Före upptäckten häraf försökte man att betjena sig af den 

 måttliga vidgning pupillen antar, då ögat beskuggas, hvarvid 

 dock fördelen i det närmaste åter utjemnades af den minska- 

 de Ijusqvantiteten. 



År 1823 hade Purkinje funnit att man från ett på sidan 

 om ögat ställdt ljus kunde observera en spegelbild icke alle- 

 nast på hornhinnan utan äfven på såväl främre som bakre 

 linskapseln. Detta experiment försökte Sanson 1837 att till- 

 godogöra, för igenkännandet af grumlingar uti linssystemet. 

 Dock bevisade sig den ingeniösa idén opraktisk, alldenstund 

 så utbildade fördunklingar, att en återspegling af en ljuslåga 

 ej mera sker, vanligen redan synas för blotta ögat. Endast 



