38 



hvars ursprung ännu återstår att utforska. Att Newton sjelf 

 icke betraktade saken annorlunda, framgår tydligt af många 

 ställen i hans skrifter. '^Jag begagnar mig af ordet attraktion^\ 

 säger han bland annat i sina Prmcipia (Lib. I, Sectio XI, Scho- 

 lium), ''för att i allmänhet uttrycka kropparnes sträfvande att 

 närml sig till hvarandra, vare sig att detta sträfvande är en 

 verkan af kropparne sjelfva, hvilka söka hvarandra inbördes, 

 eller agitera hvarandra genom osynliga emanationer (per spi- 

 ritus emissos), eller att den förmedlas af etern, luften eller 

 något annat kroppsligt eller okroppsligt medium, som på nå- 

 got sätt drifver de deruti sväfvande kropparne emot hvaran- 

 dra''. På ett annat ställe, i sin optik, framställer han närmare 

 sin åsigt om huruledes etern, hvilken redan han föreställer sig 

 såsom ett ytterst fint, elastiskt, alla kroppar genomträngande 

 ämne, kunde tjena till vehikel för attraktionen. Om nemli- 

 gen detta ämne antages vara tunnare inom de materiella krop- 

 parne än utom dem,%å att dess täthet tiUvexer med afstån- 

 det från dem, så skulle derigenom attraktionen erhålla en 

 naturlig förklaring, i det hvarje kropp, genom det omgifvande 

 materiets tryck sträfvade att röra sig från den tätare åt den 

 tunnare sidan. 



Denna idé, hvilken för sin tid måste gälla som en djup- 

 sinnig spekulation, har ej blifvit i detalj utvecklad och skulle 

 väl svårligen kunna lemna en tillfredsställande förklaring af 

 kropparnes inbördes förhållanden. Om man undantager Ber- 

 noullis och några andras misslyckade försök att åter bringa 

 Cartesii hvirfvelteori till heders, hafva de, hvilka sedermera 

 befattat sig med den himmelska mekaniken, vanligen åtnöjt 

 sig med att betrakta attraktionen såsom ett faktum, utan att 

 söka någon aflägsnare grund för densamma. 



Nyligen har nu fransmannen Leray inför vetenskaps- 

 akademien i Paris framställt en hypotes i detta ämne, som 

 ådragit sig en viss uppmärksamhet. Denna hypotes är huf- 

 vudsakligen af följande innehåll : 



Etern i verldsrymden befinner sig i en oupphörlig ström- 

 mande eller, kanske hellre, vibrerande rörelse. När dessa 

 strömmar, hvilka korsa hvarandra i alla rigtningar, passera 



