128 



lösas, så att skifvorne lossa från hvaraiidra, utan förändring 

 af sin diameter, och som det synes utan att genom svallning 

 tilltaga i tjocklek. Bryta nu dessa begge substanser ljuset 

 olika, så bildar ytterleden för i rigtningen af dess längsaxel 

 infallande strålar en starkt reflekterande apparat, motsvaran- 

 de en satts, genom tunna luftlager från hvarandra skiljda 

 glasskifvor. Med stöd häraf har man skäl att antaga att ly- 

 sandet från ögonen i alla de fall der, såsom hos menniskan 

 ett tapetum, d. v. s. ett reflekterande chorioideallager, ej före- 

 kommer, endast beror på en dylik reflexion. 



En stor del af det infallande ljuset absorberas af de 

 genomskinliga medierne i ögat, men, enligt hvad förutsättas 

 kan, ingenstädes så starkt som i de af talrika tunna skifvor 

 hopsatta ytterlederne hos tappar och stafvar, der Ijusstrålar- 

 ne i tusenfaldig rigtning br3"tas hit och dit af de speglande 

 ytorne. Kan känsla af ljus blott följa efter föregången ab- 

 sorption, såsom man enligt lagen om kraftens bibehållande 

 måste antaga, så är ytterledernes skifstruktur utan tvifvel af 

 stor betj^delse för det förutsatta ändamålet hos denna del af 

 syn apparaten. 



Äfven i ett annat afseende tyckes skifstrukturen vara 

 af betydelse för uppfattningen af ljus. De speglande ytor- 

 nes inom ytterledernes afstånd från hvarandra äro icke större 

 än längden af Ijusvågorne inom den synliga delen af spek- 

 trum. Hos olika djur variera de, enligt hittills gjorda mät- 

 ningar mellan 0,3 och 0,8 mikromillimeter, motsvarande så- 

 ledes längden af Ijusvågorne från spektrums violetta till röda 

 del. Denna omständighet har föranledt D:r W. Zenker i Ber- 

 lin (Versuch einer Theorie der Farbenperception Arch. f. 

 mikr. Anat. Bd III) att framställa en theori öfver sättet, hvar- 

 på inom stafvarnes ytterleder, Ijusvågorne bearbetas för nerv- 

 ledningen, äfvensom för färgperceptionen. Zenker utgår från 

 åsigten att vid hvarje reflexion af ljus, liksom vid hvarje re- 

 flexion af transversala svängningar i allmänhet, stående vå- 

 gor måste uppstå. 



För ljuset förutsattes dervid (enligt Fizeau) att ett visst 

 antal efter hvarandra följande svängningar äger rum i samma 



