IGl 



Om eu för SYeuskau och Ryskan gemeiisain 

 derivationsäiideise. 



Af Aiig. Ahlqvist. 



Under mina forskningar i finska språkets ordbildnings- 

 lära har jag då och då kommit att fästa min uppmärksam- 

 het vid denna vigtiga och intressanta del äfven i andra språks 

 byggnad. Härunder har jag bland annat i de nämnda grann- 

 språken af germanisk och slavisk stam, hvilkas nära för- 

 vandtskap äfven i annat faller språkforskaren så lätt i ögo- 

 nen, funnit en derivationsform för substantiver, hvari såväl 

 ändeisen som betydelsen i hvardera språket är identisk, men 

 hvilken, åtminstone till en del, blifvit förbisedd såväl af sven- 

 ska som ryska språkforskare. Afledningen i denna deriva- 

 vationsform sker i båda språken från verbala stamord, och 

 det afledda ordet tjenar till att benämna verktyget för den 

 handling, hvars namn stamordet är, d. ä. de atledda orden 

 äro s. k. nomina instrumenti actionis. 



I Svenskan anträffas den gemensamma ändeisen i ge- 

 stalten -I för enstafviga verbstammar, t. ex. i orden: syl, tvål 

 af verberna sy, två, nål af nå (fsv. nä få fatt på, närma): och 

 i gestalten -el (d. v. s. med biudevokal) för tvåstafviga verb- 

 stammar, t. ex. bindel af binila^ gördel af gjorda (som anträffas 

 bland annat i sammansättningen omgjorda^, hyfvel af samma 

 stam som substantivet höfva samt verberna höfvas och hyfsa, 

 fsv. kyndel (fackla, ljus) af kynda antända (t. ziinden). Enligt 

 min åsigt är det samma derivationsform som med ett inskju- 

 tet s anträffas i betsel af bita^ fängsel af fånga, gödsel af göda, 

 hängsel af hänga^ klädsel af kläda, stängsel af stänga. Endast 

 denna gestalt af ifrågavarande derivationsform finnes uppta- 

 gen i den nyaste svenska språklära jag känner (af Sundén, 

 Stockholm 1869), men författaren förblandar (s. 133) den 

 med den derivationsform för nomina actionis, som har till än- 

 delse -else, t. ex. födelse, kallelse, rättelse, och med en annan, 

 genom omkastning uppkommen gestalt af denna, såsom t. ex, 

 i orden blygsel, vigsel, yrsel, hvilka rätteligen äro : blygelse, 



