Ifi2 



vigelse, yrelse, och hvilkas betydelse alldeles tydligen äi- den 

 af namn för handlingar. 



I Tyskan förekommer denna derivationsform t. ex. i 

 orden Nadel (goth. nethla') af naken, näthen, Sattel af sitzen, 

 Schliissel af schliessen, Spindel af s-pinnen. 



I de slaviska språken åter och närmast i Ryskan har ifrå- 

 gavarande derivationsform ändeisen -ao (-lo) och anträffas i en 

 stor mängd derivater^ sådana äro t. ex wb).io (mylo) tvål af 

 verbet mbiTb (myt) tvätta, pbuo (rylo) svintryne af pbJXb 

 (ryt) gräfva, uiujo (silo) syl af niQTh (sit) sy, Hjera.io (zegalo) 

 brännborr af H;eHb (prses. Hiry, uppr. f. ajaraTb, zet, zgu, 

 zigat) bränna, Ha<ia.<io (natalo) början (egentl. det hvarmed 

 början sker) af ea^axb (uatal:) börja, begynna, opa.io (oralo) 

 plogbill af opaxb (örat) plöja, uoiiao (pojlo) vattenho (för 

 boskapen) af noiiTb (poiÉ) låta dricka, vattna, TBopiuo (tvo- 

 rilo) murbrukslåda af XBopuTb (tvorit) skapa, göra, blanda 

 (murbruk). 



Äfven å den ryska sidan har man ej fästat tillbörlig 

 uppmärksamhet vid denna intressanta afledningsform. Den 

 finnes visserligen anförd i Buslajefifs arbete HcxopiiMCCKaa 

 FpaMMaTUKa PjccKaro j]3biKa, 3:dje uppl., Moskva 1868 (s. 

 114), men räknas der till substantiver härledda från part. 

 prset., en placering, hvars riktighet kan dragas i tvifvel, e- 

 medan denna derivationsforms betydelse ej synes hafva nå- 

 got gemensamt med partieipium. 



Om de karakterisliskei öfvertoner, som utmärka 

 skilda vokaler. 



De i sednare tid anställda undersökningarne rörande 

 ljudet och dess sammansättning af en mängd partialtoner 

 hafva ledt till en äfven för lingvister intressant upptäckt an- 

 gående vokalernas natur. Man vet nu, att en vokal är in- 

 genting annat än den särskilda klang rösten erhåller derige- 

 nom, att en öfverton af bestämd höjd företrädesvis förstärkes 

 genom munhålans tillfälliga resonnans. Hvarje vokal är så- 



