163 



lunda bunden vid en ton ai bestämd höjd. Denna ton är för 

 en viss vokal alltid densamma, antingen vokalen uttalas med 

 högre eller lägre röst^ men den förändras märkbart genom 

 den minsta nyansering af sjelfva vokalljudet. Man har der- 

 före äfven föreslagit att använda dessa vokalernas egna to- 

 ner såsom medel att med noggrannhet bestämma och sär- 

 skilja deras nyanser i skilda språk och dialekter. 



Hufvudsvårigheten är emellertid att noga fixera höjden 

 af de öfvertoner, som utmärka de skilda vokalerna. Donders 

 sökte vinna detta mål genom att observera den susning eller 

 hvissling, som höres, när man hviskaude uttalar en vokal. 

 Vida säkrare är dock den metod, som blifvit använd af Helm- 

 HOLTZ och som består deri, att man låter stämgafflar af olika 

 höjd vibrera framför munnen, livilken derunder hålles i den 

 ställning, som för uttalet af en viss vokal erfordras. Så ofta 

 det inträffar, att stämgaffelns vibrationstal öfverensstämmer 

 med de svängningar den i munnen inneslutna luftmassan kan 

 utföra, blifver dess ton betydligt förstärkt genom munnens 

 resonnans. Man har då funnit den karakteristiska ton, som 

 tillkommer den ifrågavarande vokalen. Enhvar kan lätt öf- 

 vertyga sig om, att t. ex. en vanlig stämgaffel, som anger 

 det enstrukna o (a'), ljuder starkare för vokalen O än för 

 någon annan ^ orsaken dertill är att den karakteristiska tonen 

 för denna vokal faller i närheten af nämnde ton a'; den är 

 nemligen endast en half ton högre eller b'. Enligt Helm- 

 holtz motsvaras nu vokalerna O, A, E (i tyskan) respektive 

 af tonerna h' h" fc'"; mot de öfriga vokalerna skulle deremot 

 svara andra toner, nemligen mot V det ostrukna f och mot 

 i det höga d}^. Likväl är bestämningen af de sistnämnde 

 vokalernas egna toner jemförelsevis svår och osäker^ de re- 

 sultater, hvartill Helmholtz och Donders i afseende å dem 

 kommit, afvika äfven betydligt ifrån hvarandra. 



Ledd af den analogi, som existerar emellan vokalerna 

 O, A, E, enligt hvilken de alla motsvaras af samma ton h 

 i olika oktaver, har Koekig i Paris nyligen föresatt sig att 

 närmare undersöka, huruvida icke denna analogi sträcker 

 sig äfven till andra vokaler. För sådant ändamål konstrue- 



14 



