184 



i allmänhet rötUärgade stenar, äfvensom att dessa ej kunna 

 afgifva ljus, är det väl tenimeligeu påtagligt att de förblan- 

 dade reflekteradt med sjelfständigt frambragt ljus. 



Ar 1602 eller 1603 skedde likväl tillfälligtvis en upp- 

 täckt, som visade att man verkeligeu, och det ganska lätt, kan 

 bereda en substans med de underbara egenskaper, som de 

 gamla tillskrefvo karbunkeln. 



En skomakare i Bologna, Vineenzo Casciorolo, som 

 sysslade med alehemi, hade funnit en tung sten, som han i 

 förmodan att den innehöll silfver, försökte att smälta. Detta 

 lyckades väl ej, men i stället faun han till sin förvåning att 

 stenen erhållit förmågan att lysa i mörkret, efter att förut 

 hafva utsatts för solljuset. Stenen bestod af tungspath, och 

 hade genom hettan och de omgifvande kolen i sina ytliga 

 lager reducerats till svafvelbarium, hvilket ännu, likasom och 

 de närastående svafvelstrontium och svafvelcalcium, utgöra 

 ett af våra starkast fosforescerande ämnen. Väl beredda, 

 kunna dessa, sedan de någon tid insupit solljus, fortfara att 

 lysa i mörkret under flere timmars tid. 



Föröfrigt är antalet fosforescerande ämnen mycket stort^ 

 dit höra en mängd fluor-, chlor-, cyan- m. fl. föreningar 

 mest med alkalier och alkaliska jordarter. Alla skilja de 

 sig likväl från vanlig fosfor, deri att de ej likt denna behöf- 

 va luft för att lysa, utan kunna göra det lika väl i lufttomt 

 rum och under vatten, sedan de förut blffvit utsatta för sol- 

 strålarne eller ock uppvärmda eller gnidna. Att en del dia- 

 manter under samma inflytanden äfven erhålla fc^irmågan att 

 lysa i mörker fann Boyle redan år 1663. 



Genom spjälkning eller sönderstötning af en mängd äm- 

 nen t. ex. fältspath, socker, kan likaledes ljusfenomen fram- 

 kallas. Skakar man i en flaska torra krystalier af salpeter - 

 sy rad uranoxyd, så att de stöta mot hvarandra, ser det i 

 mörkret ut som vore hela flaskan fylld af gnistor. Uti en 

 del saltlösningar uppstår likaledes en gnista hvar gång en 

 krystall bildar sig. Berzelius kände det redan om fluorcal- 

 cium och svafvelsyradt natron. Praktfullast kan man obser- 

 vera fenomenet, om man, enligt Henrik Roses föreskrift, 



