186 



verldsbekanta undersökningar, tagit så stora dimensioner och 

 lemnat så vigtiga upptäckter. 



De artificiella ljuskällorna gifva allt efter sin olika be- 

 skaffenhet än ett jemnt, än åter ett afbrutet spektrum. Fasta 

 eller flytande glödande kroppar gifva ett jemnt spektrum; 

 glödande gaser gifva lysande band eller linier omvexlande 

 med mörka fält. Från ljuskällor, bestående af en fast ly- 

 sande kärna omgifven af gasmassor, får man åter ett spect- 

 rum afbrutet af mörka eller svarta linier. 



Snart fann man att en del af de i solspektrum obser- 

 verade mörka linierne oföränderligt återfinnas i spektra från 

 alla de ljuskällor, som låna sitt ljus af solen, t. ex. plane- 

 ternes ljus, ljuset från molnen o. s. v., hvarför man äfven 

 benämnde dessa linier solarlinier. Deremot förändras åter 

 andra allt efter atmosferens tillstånd, om solstrålarne t. ex. 

 måste passera en längre väg genom jordens dunstkrets, så- 

 som fallet är då solen går upp eller ned. De sålunda upp- 

 kommande spektrallinierne benämnas till skillnad från de 

 förra atmosferiska linier. 



Hvarje som ljuskälla begagnad lysande kropp gifver 

 ett för densamma karakteristiskt färgadt spektrum, så äfven 

 glödande kroppar som förflygtigas i brinnande gaser. Låter 

 man t. ex. i ett mörkt rum strålarne från en spritlampa, 

 hvars veke blifvit bestruken med koksalt, gå genom ett pris- 

 ma, så finner man spektrum alldeles mörkt, endast afbrutet 

 af en bred gul linie. Innehåller veken kali, uppkommer en 

 röd linie i början af spektrum och en violett mot dess slut. 

 Dessa färgade linier ligga alltid på samma genom de Frauen- 

 hoferska linierne noga bestämbara ställen. Låter man der- 

 emot ett annat intensivare ljus t. ex. solljus (Drummond's 

 kalkljus, elektriskt ljus) sända sina strålar genom den brin- 

 nande gasen, så uppträder det för solljuset karakteristiska 

 spektrum med mörka linier på de ställen der de brinnande 

 gasernas färgade linier borde ligga. 



Detta fenomen förklaras bäst genom den af Kirchhoff 

 uppställda hypothesen att hvarje kropp blott genomsläpper 

 de fårgstrålar, som ej förekomma i det ljus den sjelf afgif- 



