19« 



I stöd af fysiologiska undersökningar liar nian anledning 

 att antaga att förvandlingen af ljusvågor till nervrörelse äger 

 rum uti näthinnans yttersta lager. Detta vigtiga lager är sam- 

 mansatt af tätt vid hvarandra stående ytterst lina cylinder- 

 oeh konformiga elementar, som efter sin form fått namn af 

 stafvar och tappar, och hvilka medelst olika nervösa api)a- 

 rater i näthinnans öfriga lager sluteligen sammanhänga med 

 synnervens fibrer. Dessa tappar och stafvar bestå enligt M. 

 Schultzes nyaste undersökningar af tvenne s. k. leder. Yt- 

 terleden utgöres af på hvarandra liggande ytterst tunna men 

 olika tjocka, starkt ljusbrytande skifvor, omgifna af i ett 

 svart pigment inbäddade ytterst fina nervtrådar, hvilkas när- 

 mare förening med de nyssnämnda skifvorna tillsvidare dock 

 i anseende till deras enorma finhet varit omöjligt att utgrun- 

 da. Af hvad man känner är det likväl redan möjligt att 

 bilda sig ett begrepp om huru seendet d. v. s. retningen af 

 synnervens ändapparat förmedlas. Då en ljusstråle infaller i 

 tapparnes eller stafvarnes ytterled, måste den, liksom i en sta- 

 pel af på hvarandra liggande glasskifvor, brytas åt alla håll, och 

 således en stark absorbtion af ljus äga rum i den omgifvande 

 svarta beläggningen, deri nerverne ligga inbäddade. Vidare 

 måste äfven ljusvågor af olika längd röna olika motstånd under 

 sin gång genom ytterlederna allt efter det förhållande i hvilket 

 våglängden står till skifvornes tjocklek. På denna väg kunna 

 vi således tänka oss uppkomsten af en olika verkan, eller 

 retning af de finaste nervtrådarne, hvarigenom vi äter kunna 

 blifva i stånd att urskilja sethervågor af olika längd, d. v. s. 

 strålar af olika färg. En sinnrik theori öfver ifrågavarande 

 förhållanden är icke längesedan uppställd af Zenker, och har 

 jao- öfver denna äfvensom öfver synnervens ändapparat i se- 

 nast utkomna häfte af Societetens öfversigt lemnat en detal- 

 jerad beskrifning. Dessa apparater äro för öfrigt så fina att 

 de endast med våra allra starkaste förstoringar d. v. s. 1500 

 ä 2000 ggr kunna ses. Ett hårstrå sedt med dylik försto- 

 ring skulle redan visa en diameter öfver en aln. 



På det ej ljusets värme och kemiska strålar måtte in- 

 verka förändrande på den känsliga näthinnan, har naturen 



