199 



fyllt ögats inre med vätskor som till största delen absorbera 

 desamma. 



Då jag dristat göra ett så rikt och intressant ämne som 

 läran om ljuset till föremål för ett inom en trång ram in- 

 passadt populärt föredrag, måste mycket blifva högst ytligt 

 och ofullständigt, mycket knappast vidrört. Att så äfven är 

 fallet känner ingen bättre än jag, och dock torde dessa sprid- 

 da fakta redan tillräckligt visa den utomordentliga konse- 

 qvens och harmoni, som ända i de minsta detaljer gifva sig 

 tillkänna i naturens lagar, den beundransvärda finhet och o- 

 ändliga rikedom på medel hvarmed de mest förvånansvärda 

 resul täter ernås. Allt detta kan ej annat än sporra natur- 

 forskaren att efter förmåga söka uppdaga naturens dolda vä- 

 gar, på samma gång det visar honom hans egen ringhet och 

 sålunda hindrar honom från att falla i den krassa materialism 

 som man ofta så öfvermodigt vill påstå vara följden af natur- 

 studierna. 



Om orsakerna lill kriget 1788. 



Af J. V. Snellman. 

 ^Föredrag vid årsdagen den 29 April 1870.) 



Svenska litteraturen har under senaste årtionden för 

 det mesta aflagt vittnesbörd om förlusten af de snillen, hvilka 

 gjorde seklets förra hälft till en glansperiod i dess häfder. 



Skaldekonsten eger i densamma knappt nog en repre- 

 sentant, ty äfven de få från den tiden öfverlefvandes röster 

 hafva tystnat. Vältaligheten synes numera föga erkännas för 

 skön konst, en snillets ingifvelse, ledd af konstnärlig insigt 

 och besinning. Endast på historiens fält har ett och annat 

 arbete vittnat, att historieskrifuingen icke är utdöd, ehuru 

 icke heller något af dessa arbeten förmått i högre grad anslå. 



Rika äro deremot de senaste årtiondena på utgifna hi- 

 storiska handlingar, framletade ur offentliga och enskilda ar- 

 kiver. Isynnerhet har Gustaf IILs hittills dunkla regerings- 



