209 



Men niaii slaunar i tvekan, huru in> eket deral' må haiVa haft 

 någon annan tillvaro, än den i deras tal och skrifter. Ett 

 säkert faktum föreligger: husbehofsbränningens borttagande 

 hade förbittrat adeln och bönderna. Förföljelserna mot lönn- 

 bränning och lönnkrögeri blefvo stundom upprörande. Der- 

 emot visar dét sig, att städernas borgare fröjdades öfver 

 myntregleringen och öfver det kraftiga skydd, som veder- 

 fors handeln, hvilken under Amerikanska kriget hann en 

 förut okänd blomstring. Vidare anföres misshushållningen. 

 Beskow åberopar deremot siffror, som visa, att från 1772 

 till 1778 statsutgifterna nedgått med V4:del — subsidiernas 

 användande förmodligen undantaget. Talet om Gustafs des- 

 potism kan man tryggt lemna derhän äfven efter 1789. Ty 

 en mera mildsinnt regent, än Gustaf III, lärer historien haf- 

 va svårt att upovisa. 



Men hvilket än missnöjet må hafva varit, efter krigets 

 utbrott synes åtminstone hos den stora massan af folket in- 

 tet spår deraf. Gjörvell omtalar, att, då vid tiden för pla- 

 nerna mot Norrge konungen lät uppfora sin opera Gustaf 

 Wasa, entusiasmen steg till sin höjd vid åsynen af fäktnin- 

 garne mellan Svenskar och Danskar. Parterren ropade i cho- 

 rus: ^""slå på! slå på! gif dem!^' Det blef svårt att få stati- 

 ster, för att agera Danskar. Samma författare berättar, att, 

 då 1788 trupperna inskeppades till Finland, soldaterna och 

 hufvudstadens befolkning voro eldade af krigisk ifver. Un- 

 derrättelsen om slaget vid Högland, hvilket gällde för en 

 större seger, än det senare visade sig hafva varit, mottogs 

 kring hela landet med stormande glädje. När officerarena 

 lemnade armén, och när Anjalamänneus företag började blif- 

 va kända, utbröt en allmän förbittring, som gaf sig luft i 

 våldsama uppträden äfven här i Finland. Det är allmänt 

 kunnigt, att, när Gustaf om hösten återvände till Sverge, för 

 att möta Danskarnes infall i Bohuslän, allmogen på hans upp- 

 maning strömmade till fanorna, och att försvaret understöd- 

 des med patriotiska gåfvor af penningar, proviant, hästar och 

 fordon. Men det är likaså säkert bekräftadt, att Gustaf III 

 personligen då var föremål för den mest tillgifna hyllning 



