212 



de dess jord. Hela Svenska folket kände sig frigjordt frå-n 

 sitt långa beroendes tunga börda, då det från detta krig såg 

 tillbaka till 1743 och än närmare till kriget i Pommern, vid 

 hvars slut Fredrik II, när Sverge gjorde fredsförslag, för- 

 smädligt frågade: ^Har jag haft krig med Sverge?'^ och till- 

 lade: '^Tala vid Belling, han torde veta besked.^^ Belling var 

 nemligen en öfverste, som de senaste åren jagat Svenskarne 

 tillbaka till Stralsund från de promenader, de gjorde utom 

 fästningens murar om somrarne, då Fredrik behöfde sina sol- 

 dater på andra håll. Gustaf III kunde efter det senare sla- 

 get vid Svensksund vara säker att icke erhålla ett sådant 

 svar. 



Den, som okunnig om Sverges inre förhållanden, skulle 

 lära känna endast dess krigshistoria för denna tid, skuUe 

 sjelffallet göra sig den frågan: hvarföre vände sig icke Gu- 

 staf III genast vid krigets utbrott öppet till sitt folk, till sina 

 ständer? En konung så Svensk, så statsklok, så vältalig! 

 huru lätt skulle det icke blifvit honom att rycka med sig en 

 så krigsfärdig nation, om han för den framlagt fäderneslan- 

 dets våda och sina planer, sina medel att afvända den? 



Historien svarar: denna utväg var honom förnekad. 

 Han måste frukta, att en riksdag skulle räcka fienden han- 

 den till Sverges kufvande. 



Det anarkiska parti, han 1772 hade störtat, var så starkt, 

 att han, för att icke gifva detsamma vapen i händerna, nöd- 

 gades förhemliga den fara, hvaraf rikets sjelfbestånd hota- 

 des. Till Fredrik II:s varningar hade Gustaf ädelt svarat, 

 att han i striden för sitt land skulle följa sin stora morbro- 

 ders exempel. Fredrik skref då: sådant låter sig icke göra 

 med en krigshär, som inför fienden skall höja upprorsfanan. 

 Detta skref han 1773, och ännu 15 år derefter skulle hans 

 spådom besannas! 



Svenska riksdagarne voro vid denna tid ingalunda Sven- 

 ska folket. Äfven Anjalamännen begärde riksdag; och le- 

 darene väntade af en riksdag freden och 1720 års regerings- 

 form. Först deras och deras anhängares i Sverge oerhörda 



