214 



Andra tilldragelser, som visa, till hvilken grad Anjala- 

 männens åsigter hade anhängare och stöd i Sverge, må hellre 

 förtigas än nämnas. Att partiets lösen var: Svensk frihet, 

 med utländskt biständ - eller ^åtminstone : om äfven med ut- 

 ländskt bistånd, är af historien till fullo bevittnadt. 



Men det är ett lika afgjordt faktum, att kriget och fre- 

 den 1790 för all tid nedslogo förhoppningen om och försö- 

 ken till frihetstidens återställande. Gustaf III vann genom 

 kriget således äfven detta ändamål, insidan kan man säga af 

 de orsaker, som gjorde kriget nödvändigt. 



Det antages, att redan vid denna tid en ny opposition 

 tillkommit, den ur Franska revolutionslärorna utgångna. Kan- 

 ske får lönnmordet, som slutade Gustaf III:s dagar, tillskrif- 

 vas inflytandet af dessa läror — ehuru dess förnämsta ledare 

 var en frihetstidens man. Men sanningsenligt kan sägas, att 

 det gaf äfven denna tids sträfvanden den sista nådestöten, 

 aenom att drifva Svenska folkets afsky för desamma till sin 



spets. 



Partiets förbittring mot Gustaf försonades dock inga- 

 lunda af hans blodiga död. Dess maktlöshet gjorde tvärtom 

 hatet ännu hätskare - ehuru de skriftliga utgjutelserna af 

 detsamma först senare kunde träda i dagen. Men vår tids 

 lugnare och bättre upplysta omdöme har börjat skipa rättvisa 

 mellan dem, hvilkas enda titel till hågkomst för det mesta 

 denna fiendskap varit, och den konung, hvars snille, hvars 

 mod, hvars sannt Svenska hjerta omgestaltade Sverges öden. 

 Väl återföllo de våldsama medel, Gustaf III nödgats 

 tillgripa, hämnande på hans son och på hans ätt. Men up- 

 penbart är, att under de tryckande politiska förhållanden, 

 som närmast föranledde denna hvälfning, rikets sjelfständig- 

 het ännu upprätthölls genom Svenska folkets under Gustaf 

 ni:s ledning återlifvade sjelfkänsla, och genom den styrka, 

 Sverges samhällsskick och dess yttre politiska erkännande 

 hade återvunnit under hans regeringstid. 



