149 
kontyos pipiske madár, a szegénység téli barátja, melyről 
Tompa MináLny oly remekűl zengett, beszorúl az udvarra, ott 
keresi szűkös téli eledelét a csűr körül és ha nem jut elég, 
azt mondja : 
Kicsi csür ! 
Mikor pedig a kemény hidegtől megecsikordúl a hó s az 
éhező égimadarak seregei megszállják a falut, a kerékvágást, 
a pipiske kivánságolt mond : 
c 
Csiki szür! Csiki szür ! 
Mert a jó abaposztóból szabott ecsiki szűr vetekedik ám 
még a bundával Is. Szegény ember téli nyomorát így festi a 
pipiske értelmezett hangja. 
No hát még egyet. Jó későre, mikor már kitavaszodolt. 
az erdő és a kert fái kilombosodtak, megjön távoli téli tanyá- 
járól az aranysárga, feketével vegyes szinű málinkó, néhol 
sárgarigó 15 a neve. Nagyon szépen szól, akár a furulya méla 
hangja. Es hát mil mond? A fiúnak, a ki fészkét kerűlgeti, 
azt mondogalja : z HEjlét 
591 Kell-e dió fiú? 
A fiú azt mondja : kell hát és követi a madarat, ki mesz- 
szire elcsalja a fészek tájáról, aztán ott hagyja. 
Beléavatkozik ez a gyönyörű madár a falu előljárósága, 
de még a szolgabiíróság dolgába 15! Néha azt mondogalja : 
Szolgabiró ! 
Nagynéha azt is, hogy : 
Jó a biró ! 
De bizony nem egyszer azt is — tisztesség ne essék! — 
hogy : 
Hunczut a biró ! 
