6] 
2 
gársággal, mely ezimaz, pajod, kukacz alakjában vájkál, de 
nyugszik is a földben, hogy a mikor ideje megjött, kibujjék s 
folytassa életének pályáját, melynek javarésze kártétel. Ezt 
a madármunkát mutalja első képünk: a szántóvető és a 
madár . 
A mikor a bogárságnak járása van, a mikor az egér fel- 
szaporodott, akkor az eke vasa tömérdek eleven, káros, de jó 
madáreledelt fordít ki: ilyenkor nem egy, nem is két, hanem 
akár száz varjú, csóka szállja meg a barázdát, hogy felszede- 
gesse a kártevők sokaságát, így Uszta hasznot hajtson az 
embernek. Nem is nyúl az akkoron a kőhöz! Ebben nyilat- 
kozik meg a nép bölcsesége. 
A mikor pedig tavaszra kelve a gazda erős keze az eke- 
szarvál fogja és barázdát vonva meggyöngyözik a homloka, 
vajjon mi akkoron az ő gyönyörűsége? Ezt 15 megmondja az 
az első kép, a lelki hasznot. 
Azt mondja erről ARANY JÁNOS, a magyarok aranyszavú 
költője : 
Kis pacsirta 15 szánt, 
Mint a szegény költő fényes levegőben ; 
Dalt zengve repült fel, dalt zeng a magasban . . . 
Hallgat leesőben. 
Hát ez a kis madár akkoron a szánlóvelő gyönyörűsége ; 
el is nevezte a nép szántóka madárnak. 
De sőt még a szavál 15 érti a nép, mert az a repeső szán- 
tókamadár neki azt mondja : 
Felmégyek, felmégyek, 
Kérek, kérek 
Ekét, loval ; 
Lovat, lovat ; 
Avval szántok, 
Úgy élek, úgy élek! 
