napfényt, azért nem szereti az ember; a példabeszéd bizony 
meg 15 szólja éjjeli hangjáért : 
Bbagolylyjal huhogass. 
Ezt mondja az egyik. 
Bagoly ís biró a barlangjában ! 
Hát hogyne! de csak ott ám. Mert a hogy nappal elhagyja 
az odvát, rásereglik az ég madarainak kicsinye, nagyja ; úgy 
lépi s ott tépi a hol éri. Igen ám, mert ludja, hogy ő keme 
éjjel járja az erdőt-mezőt; akkor a mikor leszállott az est és 
minden nappali madár nyúgalomra tért, meg tehetetlen is a 
sölélség miatt. Am a baglyok legtöbb fajtája éppen ekkor kél 
szárnyra, nesztelenűl suhog tova, fényfogó szemével a sötét- 
ben is megtalálja és kiszedi a kis madár fészkét. Ekkoron 
kártékony az a bagoly. Innen az a szólásmód is : 
Egész éjjel virraszt, mint a bagoly ! 
De bezzeg, mikor a házban, a hiúban felszaporodik az 
egér és neki esik mindennek, a mi rághaló, ehető : jó akkor 
az a bagoly, a melynek gyöngyös a dolmánya és jó az is, 
a melyet a babona chalálmadárnako; vagy szaváról kuviknak 
mond; mert hát alkonyatkor olt kuvikol a ház üstökének 
papján, vagy károgóján. 
Hát még a mikor esztendők időjárása kedvez és hihetet- 
len sokaságra szaporodik fel a pocsik, a mezei egér ! 
Kaszáló, ugar és minden alkalmas hely tele van egér- 
utakkal, melyek helyen-közön. csillagtormában összefutnak, 
aztán nagy egérkapun átl vezetnek a föld alá. A mező szinte 
megnyüzsög. A gazda azt sem tudja hova legyen ettől a 
csapástól. 
Ekkoron pedig az történik, hogy az egérjárásos hely 
fölött megkering nappal az egérpusztító ölyvek sokasága: 
