A MADÁRVONULÁS, 
A fliasítás után szépségre és csodálatosságra nézve egyenlő 
értékű a vándorlás tünete, mely oly mélyen indítja meg a leg- 
tl 1 . 1 c hö. 
egyszerűbb ember lelkét, szívét. 
Fütyül a szél, az idő már őszre jár, 
szebb hazába megy vigadni a madár. 
Igy szól a költő; és ha nem 18 úgy van a hogyan mondja, 
hogy cszebb hazdba) — mert hiszen Magyarországnál szebb 
hazája sem embernek, sem madárnak nem lehet; — de már 
a zordon tél idejére az a madár, a mely természeténél fogva 
rászorul, repülve találhat és talál is délszakon oly tájat, a 
mely éppen akkor enyhe, a mikor nálunk kemény hideg 
uralkodik és elöli vagy téli álomba, rejtekbe szoritja azt, a 
miből sok madár táplálkozik. 
A mikor pedig őszre kelve a darvak ékalakba sorakozva, 
búsan krúgatva délnek tartanak ; a mikor házunk gyönyörű- 
sége, a füsti fecske, tornyon, háztetőn gyülekezve, egy napon 
nyomtalanul eltünik ; a mikor a kelepelő gólya fölápolt fiai- 
val egyszerre csak elhagyja a viskó kéményén, vagy a kazal- 
végben álló fészkét és a kaszálón seregbe verődve, mintha 
tanácskoznék, aztán a sereg mint valami parancsszóra egy- 
szerre szárnyra kap, majd kerengve nagy magasba emelkedik 
