98 
és végre délfelé eltünik ; bizony bánat szállja meg az ember- 
fia lelkét, mert érzi, hogy itt a tél küszöbe, a melyen átlépve 
meg kell küzdeni a tél szigorúságával, holott a madár, már a 
melyik, szárnyaszabadjára kelve, könnyü szerivel kitérhet előle. 
És ismét mennyire megváltozik az ember érzése, a mikor 
tavaszra kelve a határról elusztul a hó, a füzeseken pedig 
végig fut az ébredező rügyek zsenge zöldje és azután egy- 
szerre beteljesedik a költő szava : 
Megenyhült a lég, vidúl a határ 
S te újra itt vagy jó gólyamadár . . . 
Hire fut az eseménynek a faluban, repeső öröm fogja el 
a gyereksereget; de a gazda homlokán is, legalább rövid 
időre, elsímul az a mély barázda, a melyet homlokán a tél 
nehéz gondja szántott. 
Hát még a mikor egy szép, verőfényes napon a falu 
utczáján járó-kelő kislány egyszerre csak nekiszalad a pocso- 
lyának, vagy a gémeskút itató vályújának és nagyhirtelenül 
mosdani kezd, folyton azt vetegetve : 
Fecskét látok, szeplőt hányok ! 
Micsoda gyönyörűsége 15 az a fészkéhez visszatérő madár- 
nak, hogy megérkezett és a jószívű embernek, hogy látja 
kedves madarát! A fészkéhez visszatérő legtöbb fecskén tisz- 
tán látszik, hogy ugyanaz,a mely őszkor elhagyott, hogy tehát 
valósággal visszatér a fészkéhez ; aztán azonnal tatarozni is 
kezdi, a mire pedig elkészül, férkőző bizodalmával és ficseré- 
kelésével már kora hajnalban köl, de gyönyörködteti is a 
gazdát és háza cselédjét, egész népét. 
Ez azonban ennek a remek tünetnek csak gyönyörköd- 
tető, a lelkületre édesen ható része. — Az őszi távozás bána- 
tot, a tavaszi visszatérés örömet keltő. 
Oktató könyvben azonban a kérdés az: mi ennek a tanu- 
