43 
A régentén madárénektől zengő láj csöndes, sőt néma 
lelt; a szemet sem gyönyörködteti a madárnak üditő szem- 
lélése — rossz dolog biz az! 
Hozzájárul a délszakon élő népek — bizony főkép az 
olaszoknak — hihetetlen madárpusztítása, táplálék ezéljából. 
Mindent elfognak, mindent megesznek — még legbizalmasabb 
barátunkat, a viskó füsti fecskéjét is! tépen kötött óriási 
hálókkal elrekesztik a völgyeket, a merre a fáradt fecskemadár 
vonul. És fel van jegyezve az emberiség gyalázatára, hogy 
három madárfogó pár óra alatt tizennégyezer fecskét hálózott 
össze és gyilkolt meg! A mi népünk pedig tavaszra kelve, 
várja ficserékelő barátját; de az nem jön meg, mert régen 
betemetkezett kapzsi népek telhetetlen gyomrába! 
Annál 15 inkább kell rajta lennünk, hogy mi védjük és 
szaporítsuk a jó ég szárnyas áldását, lelkiismeretünk meg- 
nyuglatására, szemünk gyönyörüségére és gazdaságunk nagy 
hasznára. Követnünk kell pedig okos népek példáját. 
Hogy hát melyik az ? 
Valamikor, a Jegestenger felé vezető utamban, hosszában 
végig szeltem Dánia országát, mely szegény tartomány 
volna, ha nem volna tengere. A földje sokszorosan laposos, 
semlyékes és buczkás; buczkáit pedig a szívós Hanga növény 
boritja. Szétszórt szegényes viskók tünedeznek fel itt-ott, 
melyeknek gazdái szegény turfa-vágók — erdő, kőszén 
hiányában az ős mocsár kiszárított maradványa itt a tüzelő. 
No már most a viskók mellett egy-egy apróka, tarka riska 
van kipányvázva, mint a szegényember tejelő áldása; de a 
bejáró ajtóval szemben ott van vagy üzenöt lépésnyire a két 
vagy harmadfél öles pózna is leverve, csúcsán a madarak 
költőházikójával, a melyben rendesen a seregély tanyázik. 
Nagyon szép és megindító látvány volt biz" az, a mikor 
alkonyat láján a napi munkától fáradt turfavágó kiült a 
padkára, rágyujtott és mikor letekintett, elgyönyörködött 
