48 
a tél kemény hidege. De sőt még a varjú 15 bevonúl; fel- 
borzolt tollal ott gubbaszkodik a házorom károgóján és csak 
néha-néha hallatja rekedt kiállását. 
A jámbor ezinege pedig nagy bizalmasan beszáll az 
eresz alá, hogy a koszorúgerenda hasadékaiban keresse az 
alvó rovart; néha meg épen az ablakra száll, hogy a fája 
és az üveg között vizsgálgasson. És akkor mintha koczog- 
talná az ablakot és azt mondaná : 
Szórjatok eledelt az ég madarainak ! 
Majd megszolgálják ! 
Hál most már azt kérded éntőlem édes Népem, hogy mil 
és hogyan adjunk, szórjunk ? 
A ház végében, a szérüskertben, a hol valami csöndesebb 
hely van, melyre nem jár a majorság, sem az örökké éhes, 
falánk malaez, ott néha fel kell vágni egy-egy érett tököt, 
hogy a czinege hozzáférhessen a magjához, mert azt mondja 
a példabeszéd : 
Orül a csimege a tökmagnak. 
Egy kis -oecsú — rostaalja — mindég akad, hát azt is ki 
kell szórni, megpótlolva egypár marék ltörekkel a széna- 
padlásról, a melyben sok a fűmag, szegény sármánynak, 
pipiskének jó eledele. A jó gazdasszony könyörületes szive 
juttathat egy kis kölest, néhanapján egy kis kendermagot 185. 
A ki pedig gyönyörködni akar kis madarak vendégségében, 
örömében, az a kert alkalmas helyén vastagabb végével 
leszúrja, leássa a fennálló, vékonyabb végén hegyesre fara- 
golt póznát és reányársal magjával fölfelé egynehány napra- 
forgót — lányériezát — V. kép. Hogy lerem aztán ott a 
természetnek minden magot 15 evő madara! Hogy kopácsolja 
ki és hántogatja a kövér magot ! 
A mikor pedig a tányérieza üres, akkor a jó gazda leönti 
