109 
23. A ZÖLD HARKÁLY. 
Egyéb neve: zöld küllő, külü, zsóna, sárküllő, 
ződhorokály. 
(Picus viridis L.) 
Leirdás. Majdnem galamb nagyságú. Dolmánya eleven olaj- 
zöld, farcsíkja világos : hasafele halavány olajzöldes; a hím 
fejeteteje a tarkóig tüzesvörös, kantárja ugyanilyen színű, a 
tojóé fekete. A szárny evedző tollai feketése k, fehéres follok- 
kal. A láb két ujja előre, kettő hátrafelé áll, a karmok erősek. 
hajlottak , megkapaszkodásra kitünőek. A fark tollai igen ke- 
mények, a középsők lándzsásan kifutók, megtámasztásra igen 
alkalmatosak. Csőre ólomszürke, erős, taszítófejszére emlé- 
keztető éllel; nyelve féregalakú, hegyén szakás és gyerek- 
arasznyira 15 kilökhető. Középmagasságban — 15 méterig — 
szűk bejáratú fészkelő odval farag ki alkalmatos fákba és 5 ide 
tojja hat, ritkábban nyolez hófehér, fényes tojását. 
Élete módja. Fáradhatlanúl ácsoló, a férgeket kiszedegelő 
igen hasznos madár, mely íves röpüléssel szálldos fáról-fára 
és mindég alulról KÉZ a felkúszást, keresve a fa elbelege- 
sedett, korhadó részeit, a melyekbe lyukakat farag, hogy a 
pondrókhoz hosszú nyelvével hozzáférhessen, azokat kiszi- 
gonyozhassa. De éppen oly buzgó az erdő földjén is, hol a 
hangyabolyokat gyalogosan keresi fel, kilyukasztgatja s mi- 
kor a hangyák nagymérgesen és tömegesen kigyülekeznek, 
közéjök böki hosszú ragadós nyelvét, a "melyre mint valami 
Íriss lépvesszőre r álapadnak, hogy pillanat alatt az ácsoló 
madár gyomrába vándoroljanak. Ezt a furfangot télen át is 
űzi és bizony kibontogatja a keményre fagyott bolyok oldalát, 
hogy a téli álomban szunnyadozó hangyanépet megdézsmálja. 
Hangos madár, melynek cklükltükltüklüty  szaválól csak 
gy zeng az erdő. 
Gyümölesösökben üszta áldás, valóságos felesere a bele- 
gesedő fáknak, azért kíméletet érdemel. 
Nálunk még jócskán van. 
ezés 
ja 
u 
