115191 
24. A FAKOPÁNCS. 
Egyéb neve: tarka harkály, czifra harkály, fako- 
pogató, favágó, fakopácsoló, harkány, horokály. 
(Picus major L.) 
Leirás. Fekete, fehér és égővörösen tarka, különben rigó 
nagyságú madár; fekete gyeplője kantárszerűen levonúl a 
nyakon; háta és farcsíkja fekete. A hímnél a koponya hátulsó 
része vörös, a tojónál fekete ; mind a kettőnél a farokalja égő- 
VÖTÖS ; a Masról szennyes fehér, a vállon fehér folt; az ev cilző 
tollakon rovott fehér foltok. A fark erős, középső tollai hegye- 
sek, feszesek, támasztásra alkalmatosak. A csőr aránylag kur- 
tább, de tövén erős, hegyén vésőforma. Odvát középmagas- 
ságban fákba vágja, a bebúvó lyuk kerek és éppen csak hogy 
beereszti a madarat ; fészekalja négy, ritkán hat finom héjjú, 
fényes, hófehér tojás. 
Élete módja. Ez is igen buzgón ácsoló, kopácsoló madár, 
mely nagy serény séggel szálldossa be az erdőt, kertet s 
alulról fölfelé kúszva, apróra vizsgálgatja a fák kérgét és 
belét is, hogy az élő pondrót, szút vagy bujkáló bogárságotl 
felkutassa, kiácsolja és hosszú, hegyes nyelvére felpeezkelje. 
Alkalomadtán rámegy a fakopáncs olajos magvakra, így a 
tányériczára és bogy ókra is; de ezt kárnak beszámítani nem 
lehet. Egész lényénél és működése sajátságánál fogva leg- 
határozottabban a hasznos madarak közé tartozik. Nem áll 
az a széltiben elterjedett hit és 9 gyanú, hogy ezek a harkályok, 
az igaziak, kopácsolásukkal az épséges fát ronlják, erre cső- 
rük "minden erősségénél fogva nem is alkalmatos, csak oda 
bir bevágni, a hol a fa redvesedéstől, korhadástól meg van 
gyöngítve és éppen ezért alkalmatos tanyája az őrlő bogár- 
ságnak is. A harkály munkálkodása, a fák tövén elszórt for- 
gácscsal figyelmezteti a jó gazdát a fa belegségére, hogy 
mian láthasson a segítségnek addig, a meddig nem késő. 
A fakopáncs ügyesen búvik, embert látva mindjárt a fa ellen- 
kező oldalára kúszik. Oszrekelve, más fatisztító madarakkal 
egy rajban jár-kel. Tavaszkor pergő dorombolást végez a 
száraz ágakon. 
Nálunk még nem ritka. 
