123 
31. A MEGGYVÁGÓ. 
Egyéb neve: vasorrú, kosorrú veréb, magnyitó, vas- 
orrú pinty, cseresznyemagtörő, meggymagtörő. 
(Coccothraustes coccothraustes L.) 
Leirás. A verébnél nagyobb, vaskosabb, buksifejű, kurta- 
farkú és igen hatalmas esőrű madár. Fejebúbja és pofái 
fahéjszínűek, tarkója szürkés, dolmánya gesztenyebarna. Tor- 
kán, a csőretövén és a szemen ál fekele folt. Szárnyán fehér 
folt. Farka középen fehéres, szélein sötétebb ; hasa fele szür- 
kés ibolyásan futtatva. A szárny középső evedző tollai a végü- 
kön el- és kimetszettek , némileg hullámosan hajlók s úgy néz- 
nek ki, mintha ollóval nyírták volna. Csőre rendkívűl erős, 
tövén nagyon vastag, de hegybe kifutó. Fészekalja négy-hat 
lojás, szín szerint halavány zöld földön rilkásan szeplős. 
A fészek jól van megépítve s embermagasságtól kilenez méter 
magasságig található gyümölesfákon és ritkás erdők suda- 
rain IS. 
Élete módja. Nem igazi vándormadár, mert csak kemény 
telek idején húzódik melegebb tájakra. Őszkor azonban le- 
száll az előhegységből az aljakba és be még az emberi haj- 
lék közelébe is, a mikor aztán nagyon nyughatatlan élelet 
folytat. Óvatos, vadmadár létére mindentől megriad és SZÜ- 
kik, röptében élesen sivító zü-zü-zü hangot hallatva. Már csőré- 
nek feltünő hatalmas volta 15 elárulja, hogy táplálékának szer- 
zése nagy erővel jár és ez úgy 15 van, mert legkedvesebb 
eledele a legkövesebb ecseresznyemag, úgy a meggyé 15, a 
melytől a madár neve ered. b 
Rendesen kis csapatokban jár s jó prédára akadva, nagyon 
csendesen viselkedik, úgy hogy csak a kemény magvak fel- 
törésével járó csaltanások hallhatók; esőre egyenesen ilye- 
nekre van alkotva. Az alsó káva mélyedésébe beléfekszik a 
mag, a felső káva bordázott, a magvak őrlésére kiválóan 
alkalmas. Oly eseresznye- vagy meggymagot, a melyet az 
ember testsúlya csak a esizmasarokkal bír fe Iroppintani, ez a 
madár csak úgy kihüvelyezi. Tavasz felé, mikor magvakban 
megszorúl, rügyeket csipdes és ekkor káros. 
Egészben gyéren előforduló madár. 
BE 
