153 
36. A PÍTYER. 
Egyéb, neve nem igen van. 
(Anthus trivialis L.) 
Leirás. Nagyság szerint olyan, mint a barázdabillegető, 
de farka kurtább. Egészbenvéve szine szerint hasonlít a 
pacsirtához, de kevésbbé foltos. Dolmánya olajzöldes, melle 
sárgás. Az összelett szárny csúcsát a három első evedzőtoll 
alkotja; a negyedik evedzőtoll nagyon kurtított. A láb 
hátulsó ujjának karma hosszú, sarkantyúforma; de azért 
mégis kurtább az ujjnál. Csőre finom árszerű. Igen szerényke 
és jámbor madár, mely ívesen ——— röpül. Fészkét ügye- 
sen és úgy építi, hogy bajos megtalálni; szorosan a földre 
zsombíkok tövébe, odvasan fölfe kvő kövek alá, gyepbe és 
hasonló helyekre rakja és nagyon finom anyagokból, nyilt 
csésze alakra épít. Fészekalja rendesen öt tojás, mely nagyon 
változó, homályosan kékes, barnás, néha fehéres alapon 
sötéte tebben szeplős. 
Élete módja. Szereti az erdőt, de csak a ritkást, kivált az 
elhanyagoltat, a hol tisztások, bokrosok váltakoznak, földjük 
pedig mohás ; vonulás idején azonban szeret káposztás földe- 
ken és ugarokon megpihenni; szereti a fákat is; de mégis 
leginkább a földön tartózkodik. Ez a jámbor madár egyálta- 
lában nem magevő, de annál buzgóbban keresi a rovarok- 
nak és álezáiknak minden elérhető faját. Hangja kellemes, a 
szabadban hallatja a cezia-ezia-ezian-féle éneket, hivogatása 
inkább cszib-szib-szibo-hangzású. Feltétlenül hasznos. 
Nálunk leggyakoribb fészkelő pityermadár, holott vannak 
fajrokonai, a melyek csak vonuláskor érintik hazánk vidékeit; 
megérkeznek, megpihennek, hogy aztán tovaszálljanak. 
Az itt leirt erdei pityeren kivül költ minálunk a havasi 
pilyer, mely nyáron a havasra vonul, télire pedig a völgyben 
keresi a védő enyhelyet; költ a 5 öné pityer, mely az 
előbbieknél valamivel nagyobb, csőre pedig hosszabb s 
szereti a parlagokat, hol igazi cgyalogmadár) ; aztán jön a 
réti pityer, a mely csak átvonul éppen úgy, mint a rozsdás- 
torkú pityer is; mind a kettő messze éjszakon fészkel, télen 
pedig messzi délre vonul, hogy meleget és eledelt találjon. 
9 
