44. AZ ŐSZAPÓ FÉSZKE. 
Nemcsak a mi égtájunk alatt, hanem messze délszakon is, 
a hol a természet mintha teglek teremtene; a hol a kis 
kolibri madár, mely akkora testű, mint egy gyermekujjnak 
egy íze, megragyog a napfényben, min! a gyémánt és a rubint 
és oly fészket rak, mint a jéreze szűztojásának a fele; mon- 
dom, nem csak itt nálunk, hanem azon a csodás tájon 185 szá- 
mot teszen a kis őszapó fészke, mely a legszebb, legkedvesebb, 
legmesterségesebb és legmelegebb madárotthonok közé tar- 
tozik. Néha. gömbölyűsen rakja ágak hónaljába, melyek úgy 
fogják, mint az emberi kéz ujjai ; de olyan is akad, mely valami 
fatönkre szabadon és úgy oda van állítva, mint valami picziny 
méhköpű, a melyhez e kkor hasonlít is. Szépen be van boltozva ; 
oldalt oly ki- s bejáró lyuka van, mint valami öreg poszméh- 
nek való és az egész alkotmány a legfinomabb száraz mohá- 
ból, zuzmóból, nyárfa és más növények gyapjából van föl- 
építve, oly tömötten és mégis puhán rakva, hogy nincs kalapos, 
a ki utána csinálhatná. Ebbe a puha és meleg otthonba rakja 
le az a picziség a fészekalját, mely kilenez, néha tizenkét 
apróka tojásból való ; ezek fehérek, a vastagabb végen finom 
rozsdaszinű szeplőcskékkel. Ezt a fészekalját a kis pár fel- 
váltva 14 nap alatt költ ki és ekkor kezdődik a nagy 
munka: azt a tizenkét porontyocskát finom eledellel kell el- 
látni. Hiszen igaz, hogy nagy a fecske buzgósága : de mikor 
az őszapóéké még sokkalta nagyobb! A fecske röptében és 
csak szájál tátva kapdossa el a prédát ; a kis őszapók ágacs- 
káról, rügy mögül, függögetve és himbálva nagy munkával 
keresik a piezi falatokat. . És az már igaz, hogy kő van annak 
az embernek a szíve helyén, a ki nem bír gyönyörködni a 
kis madárcsalád szeretetén, a mint az a tizenkét, apróka 
madárfiú lenge ágon szorosan összeül és a kicsike szülők, 
sohasem lankadva, folyton hivogatva felváltva jönnek-mennek ; 
szép sorjában rendre adogatják fiaiknak az eledelt. 
Embernek példa ; de intés is ! 
v 
my 9 
ooo l Ét Gt 
H. 0.: A madarak hosznáról. 10 
