149 
46. A FEKETE RIGÓ. 
Egyébinevez GFSZOTtÚ Tigó"— a hímje: 
(Turdus merula L.) 
Leirás. A hímje tiszta fekete; szeme finom aranysárga 
szegéssel ; csőre aranysárga ; lába feketés. A tojó bararafeketék 
álla fehéres, melle szennyes, homályos foltokkal; csőre barna, 
lába is ily színű. A hím a szép feketeséget csak harmadik 
életévében kapja meg. Fészkét bokrok és Ták sűrűségébe és 
jól elrejtve rakja, legfőképpen mohából, finom ágacskákból, 
zuzmókból, belől pedig földdel elegyes mohával kitapasztja, 
aztán szőrökkel kibéleli. A fészek erős építmény. Fészekalja 
négy, rilkán hat tojás, mely halaványan zöldes, halavány 
rozsdás és ibolyás szeplőzettel. 
Élete módja. Nagyon eleven, kedves madár, az erdőszélek 
bokrainak és a tisztásoknak igazi ékessége, mely alkonyat 
beköszöntése előtt más rigófélékkel kiszáll a tisztásra és 
ugrálva, üppegetve, lépkedve és szedegetve gyönyörködteti 
az ember szemét. Buzgón szedi a földigilisztát és minden kár- 
lékony bogárságot. Aztán felkap bokor letlejére, fák kiálló 
ágaira és messze hallható, tiszta hangon hallatja énekét, 
mely andalítóan hat az emberre. Őszkor bogyókra is rájár, 
néha a gyümölcsre is, de óvatos madár létére, könnyen el- 
zavarható. Szóval, hasznos madár s a láj ékessége tollával, 
szavával. 
Ezt a fajt szedik ki leginkább fészkéből, felnevelik és a 
hímeket jó áron adogalják el, mert szépen tanulja meg még 
a sípláda után ií5 a dall; de mert könnyen tanul, bizony a 
legszebb nótába is belérecsesent egy kis taliganyikorgással. 
Am ez is kedves, mert nagyon mulattató. Messze külföldön 
a fekete rigó városi madárrá nevelkedett; ott, a hol jószívű 
emberek télen át enyhítik nyomorát, rendesen adogatva neki 
egy kis lisztesférget, vagdalt húst és szárított hangyatojást. 
Ilyen helyeken még a vadszőlővel befuttatott ablak közelébe 
is építi fészkét. Télire el sem vándorol! 
Bezzeg nálunk ! Miért is neveljük ivadékunkat úgy, hogy 
rigót látva kőhöz kap! ? 
