155 
49. A CSALÁNCSÚCS. 
Egyéb neve: fekete stiglincz, csaláncsattogató, 
czigánygébics 
(Pratincola rubicola.) 
Leirás. Ez az eleven kis madár, már hogy a hímje, teljes 
díszben ilyen : feje a torokkal és tovább a hát elejével együtt 
fekete; szárnyán fehér folt, füle mögött azonképpen ; begye 
rozsdasárga ; farka egyszínűen barnás. A csőr kicsiny, finom, 
árszerű és a lábakkal együtt világosodó. Fészkét nagyon jól 
tudja elrejteni úgy, hogy nehezen található : rendesen a föld- 
színére, kis vájásba építi úgy, hogy a fiak feje a földdel egy 
szintájon van és úgyszólván be levész a környezetbe. A fészek- 
alja rendesen öt kékeszöld, barnásan sze plőzöti tojásból áll. 
Élete módja. Nagyon ügyes és gyors mozgású kis madár, 
mely alkalmas területeken meglehetősen magánosan él. Min- 
dég a növények csúcsát keresi, azokra telepe ve szorgosan 
tekintget a földre, de mind arra 15, a mi bogárság és röpdös, 
mert igen jeles kapkodó, nem is ritkán mintha bakftiltyet 
velne a levegőben, mi mindenkor annak a jele, hogy röplé- 
ben megzavarta a röpülő rovart és el ís kapta. 
A kis csalánecsúcs inkább az előhegység madara, hol nagyon 
szereli a köves és bokros, nem egészen kopár lankásokat. 
Bokor csúcsán, ökörfarkkóró hegyében ; ha van, csalán tete- 
jében is, de mindig a legmagasabb ponton hirtelenül meg- 
jelenik, körülnéz, el-elkapdos valami rovart, aztán eltünik, 
mintha a föld nyelte volna el: de kisvártatva megint csak 
tetőz és folytatja mesterségét. Közbe-közbe mindég egyet 
rándit a farkán is, néha-néha ki is terjesztgeti. Késő őszszel, 
elvonulása előtt közelebb vonul az emberi lakokhoz és a sövé- 
nyeken űzi rovarvadászalát, beveszi magát a káposztaföldekre, 
hol a torzsák és kiálló szálasabb dudvák kedves lesőhelyei és 
a hol őszfelé igen könnyen juthat táplálékhoz. Eneke finom, 
kellemetes, de nem erős, hivogatása mintha cvit-vit-vit csek- 
ecsekneko szólna. Rokona, a karógébics, tarka farkával kü- 
lönbözik tőle. 
Mindég nagyon gyéren fordul elő. 
